Справа № 440/11922/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 р. Справа № 440/11922/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2024, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава, повний текст складено 19.12.24 у справі № 440/11922/24

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (далі за текстом також відповідач, ТУ ДБР у м. Полтаві), у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві від 12.09.2024 за №187вн/15-06 про відмову в зарахуванні ОСОБА_1 до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стажу служби ОСОБА_1 в податковій міліції з 15.04.2004 по 29.04.2009 та з 10.03.2010 по 17.03.2021;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві зарахувати до стажу служби (роботи) ОСОБА_1 в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стаж його служби в податковій міліції з 15.04.2004 по 29.04.2009 та з 10.03.2010 по 17.03.2021.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань стажу служби ОСОБА_1 в податковій міліції з 15.04.2004 по 29.04.2009 та з 10.03.2010 по 17.03.2021.

Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, зарахувати до стажу служби (роботи) ОСОБА_1 в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки - стаж його служби в податковій міліції з 15.04.2004 по 29.04.2009 та з 10.03.2010 по 17.03.2021.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в ДБР періоду проходження ним служби в органах податкової міліції. Звертає увагу, що оскільки у спірних правовідносинах Комісією ТУ ДБР у м. Полтаві прийнято рішення про відмову у зарахуванні ОСОБА_1 стажу служби в податковій міліції до стажу служби в ДБР, відповідний висновок не складався, наказ про встановлення або зарахування ОСОБА_1 стажу не видавався, через що такі документи до суду не подавались.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 у період з 15.04.2004 по 29.04.2009 та з 10.03.2010 по 17.03.2021 проходив службу на посадах в органах податкової міліції, що підтверджено трудовою книжкою серії НОМЕР_1 /а.с.29-36/, послужним списком /а.с. 69-76/ та довідкою від 12.09.2024 за №175вн/15-06 /а.с. 25-28/, зокрема, відповідно до запису №13 позивач 15.04.2004 прийнятий на службу в органи податкової міліції згідно з Наказом №226-о від 15.04.2004 /а.с.33/, а відповідно до запису №14 - 29.04.2009 звільнений з органів податкової міліції згідно з Наказом №248-о від 29.04.2009/а.с. 33/; відповідно до запису №17 - 10.03.2010 прийнятий на службу до податкової міліції згідно з Наказом №73-о від 10.03.2010 /а.с. 34/, а відповідно до запису № 19 - 17.03.2021 звільнений з податкової міліції згідно з Наказом № 72-о від 16.03.2021/а.с. 36/.

Позивачу під час проходження служби у податковій міліції присвоєно спеціальне звання начальницького складу податкової міліції: підполковник податкової міліції /а.с. 69/.

З 18.03.2021 по теперішній час ОСОБА_1 проходить службу (роботу) на посадах начальницького складу в ТУ ДБР у м. Полтаві та йому присвоєно спеціальне звання старшого начальницького складу "полковник Державного бюро розслідувань".

Позивач звернувся до ТУ ДБР, розташованому у місті Полтаві, з рапортом, просив зарахувати його стаж служби в податковій міліції з 15.04.2004 по 29.04.2009 та з 10.03.2010 по 17.03.2021 до стажу служби (роботи) в ДБР, який дає право на доплату за вислугу років, посилаючись при цьому на позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі №826/16143/18, в межах розгляду якої статус позивача, що проходив службу в органах податкової міліції, прирівняно до статусу осіб, що перебували на службі в органах внутрішніх справ України /а.с. 17-18, а.с. 56-57/.

За результатами розгляду такого рапорту ТУ ДБР, розташоване у місті Полтаві, листом від 12.09.2024 за №187вн/15-06 повідомило позивача, що статтею 78 закону України "Про Національну поліцію" не передбачено, що до стажу служби в поліції зараховуються періоди служби в податковій міліції. З огляду на приписи вказаних нормативно-правових актів вбачається відсутність у Комісії ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, з обчислення стажу служби (роботи), який дає право особам рядового і начальницького складу ДБР, на отримання доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки (надалі - Комісія) правових підстав та обов`язку щодо зарахування до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, який дає право на доплату за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, наявного стажу служби в податковій міліції, зокрема, за період з 15.04.2004 по 29.04.2009 та з 10.03.2010 по 17.03.2021 /а.с. 19-20, а.с. 58-59/.

Вважаючи протиправним рішення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, від 12.09.2024 за №187вн/15-06 про відмову в зарахуванні до стажу його служби (роботи) в Державному бюро розслідувань стажу служби в податковій міліції з 15.04.2004 по 29.04.2009 та з 10.03.2010 по 17.03.2021, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, виходячи з приписів чинного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, дійшов висновку, що стаж служби позивача в податковій міліції має бути зарахований до стажу його служби в Державному бюро розслідувань, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1-3 ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 за № 580-VIII (далі за текстом - Закон № 580-VIII) стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони ( зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2509-VIII від 12.07.2018 року, до вказаних змін - час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих); 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Частинами 3, 4 статті 78 Закону № 580 передбачено, що під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05.07.2012 №5083-VI, який набрав чинності з 12.08.2012, серед іншого, доповнено Податковий кодекс України розділом XVIII-2 (Податкова міліція).

Так, п.348.1 ст.348 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Завданнями податкової міліції є: запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері; забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків (п.348.2 ст.348 ПК України).

Згідно з п.353.1 ст.353 ПК України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.356.1 ст.356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до ст.19 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 за №509-XII (далі - Закон №509-XII) податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Завданнями податкової міліції є: запобігання злочинам та іншим правопорушенням у сфері оподаткування, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук платників, які ухиляються від сплати податків, інших платежів; запобігання корупції в органах державної податкової служби та виявлення її фактів; забезпечення безпеки діяльності працівників органів державної податкової служби, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.

У ст.21 Закону №509-XII, яка визначала повноваження податкової міліції, зазначено, що податкова міліція відповідно до покладених на неї завдань: приймає і реєструє заяви, повідомлення та іншу інформацію про злочини і правопорушення, віднесені до її компетенції, здійснює в установленому порядку їх перевірку і приймає щодо них передбачені законом рішення; здійснює відповідно до закону оперативно-розшукову діяльність, досудову підготовку матеріалів за протокольною формою, а також проводить дізнання та досудове (попереднє) слідство в межах своєї компетенції, вживає заходів до відшкодування заподіяних державі збитків; виявляє причини і умови, що сприяли вчиненню злочинів та інших правопорушень у сфері оподаткування, вживає заходів до їх усунення; забезпечує безпеку діяльності органів державної податкової служби та їх працівників, а також захист працівників від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків; запобігає корупції та іншим службовим порушенням серед працівників державної податкової служби; збирає, аналізує, узагальнює інформацію щодо порушень податкового законодавства, прогнозує тенденції розвитку негативних процесів кримінального характеру, пов`язаних з оподаткуванням.

Частина 1 ст.24 Закону №509-XII визначала, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" (ст.26 Закону №509-XII).

Відповідно до частин другої, третьої статті 19 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Питання наявності правових підстав для зарахування поліцейському стажу служби в органах податкової міліції до стажу служби в поліції вже досліджувалося Верховним Судом.

Так, у постанові від 07.10.2020 у справі № 826/16143/18, де предметом спору було зарахування стажу служби в органах податкової міліції до стажу служби в поліції, Верховний Суд, аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, дійшов висновків про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження статусу такої служби.

Така правова позиція надалі була підтримана Верховним Судом у постановах від 13.08.2021 у справі № 440/1564/20, від 11.11.2021 у справі № 280/1546/21, від 02.06.2022 у справі № 280/8419/20, від 22.12.2022 у справі № 380/8659/20.

З урахування викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаж служби позивача в податковій міліції має бути зарахований до стажу його служби в Державному бюро розслідувань, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Наказом ДБР від 08.10.2021 №524 затверджено Інструкцію про механізм реалізації норм законодавства щодо встановлення доплати за вислугу років та обчислення стажу служби (роботи), який дає право на доплату за вислугу років працівникам ДБР (надалі - Інструкція № 524).

Нормами вказаної Інструкції № 524 передбачено, що обчислений кадровим підрозділом стаж служби виноситься на розгляд Комісії з обчислення стажу служби (роботи), який дає право особам рядового та начальницького складу ДБР на отримання доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки (далі - Комісія) для прийняття рішення, яка у свою чергу, утворюється в центральному апараті Державного бюро розслідувань та територіальних управліннях (підпункт 2.2.1 пункту 2.2 Розділу 2 Інструкції № 524).

Також підпунктом 2.2.1 пункту 2.2 Розділу 2 Інструкції № 524 передбачено, що результати роботи Комісії оформлюються протоколом, який реєструється в журналі та передається для зберігання до кадрового підрозділу.

Рішення Комісії оформлюється висновком, який складається в одному примірнику та зберігається в особовій справі особи рядового чи начальницького складу.

Протоколом від 05.09.2024 за №8дск Комісією з обчислення стажу служби (роботи), який дає право особам рядового та начальницького складу ДБР на отримання доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки розглянуто рапорти працівників ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, серед інших, ОСОБА_1 . Вирішено відмовити працівникам, зокрема ОСОБА_1 у зарахуванні наявного стажу служби в податковій міліції до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, який дає право на встановлення доплати за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки /а.с. 66-68/.

Доказів прийняття Комісією вказаного висновку відповідачем суду не надано.

Лист від 12.09.2024 за №187вн/15-06, яким повідомлено позивача про відсутність підстав для зарахування вказаного стажу, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань стажу служби в податковій міліції з 15.04.2004 по 29.04.2009 та з 10.03.2010 по 17.03.2021, є обґрунтованим і законним.

Відповідно до Рекомендації №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до стажу його служби в ДБР періоду його служби в податковій міліції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Положеннями ст. 9 КАС України передбачено право суду вийти за межі позовних вимог.

Так, згідно з частиною першою вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Відповідно до пункту десятого частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачу, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов`язком суду, який має приймати рішення в межах позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги можливість у той чи інший спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього).

Враховуючи викладене, а також те, що оскаржувана відмова відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача, з урахуванням приписів статті 9 КАС України, є визнання протиправними дій Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, щодо відмови в зарахуванні позивачу до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань стажу служби позивача в податковій міліції з 15.04.2004 по 29.04.2009 та з 10.03.2010 по 17.03.2021 та зобов`язання відповідача зарахувати до стажу служби (роботи) позивача в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стаж його служби в податковій міліції з 15.04.2004 по 29.04.2009 та з 10.03.2010 по 17.03.2021.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи наведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого і законного висновку про задоволення позовних вимог з одночасним виходом за межі позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 у справі № 440/11922/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк