Справа № 420/326/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/326/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84122, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Донецькій області №37 від 23.12.2024 р;

зобов`язати Відповідача 2 зарахувати до стажу державної служби Позивачки період роботи в органах державної податкової служби з 05.06.1992 р. по 09.12.2024 р.;

зобов`язати Відповідача 2 призначити та здійснити нарахування і виплату позивачці з 17.12.2024р пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» в розмірі 60% від заробітку, зазначеного у довідках ГУ ДПС в Одеській області №298/15-32-10-02-12 від 13.12.2024 р., №299/15-32-10-02-12 від 13.12.2024 р. та №300/15-32-10-02-12 від 13.12.2024 р.

Адміністративний позов поданий за допомогою системи «Електронний суд».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона є отримувачем пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. У зв`язку з тим, що майже усю свою трудову діяльність позивач працювала в податкових органах, вона 17.12.2024 р. звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перехід із пенсії за віком відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно закону України «Про державну службу». Однак, рішенням Головного управління ПФУ в Донецькій області №37 від 23.12.2024р. відмовлено позивачці в переведенні з пенсії за віком відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно закону України «Про державну службу». Підставою для відмови стало те, що посадові особи органів податкової служби не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби.

Позивач вважає зазначене рішення відповідача №37 від 23.12.2024 року безпідставним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 22.10.2013 р. у справі № 21-340а13, позивач зазначив, що аналіз положень ст.37 Закону України «Про державну службу», Закону України «Про державну податкову службу в Україні» дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII.

Таким чином, вважаючи незаконним прийняте рішення №37 від 23.12.2024 р, позивач звернулась до суду з даним позов.

Ухвалою суду від 07.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Цією ж ухвалою суду від 07.01.2025 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області належним чином засвідчені копії документів, що були підставою для прийняття рішення №37 від 23.12.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за віком відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно закону України «Про державну службу», для долучення до матеріалів справи.

22.01.2025 року року до суду надійшов відзив на адміністративний позов від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Згідно даного відзиву відповідач вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню, зазначаючи, що після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону № 899 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону 1058. При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723. Так, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідач вказує, що статтею 25 Закону №3723 визначені категорії посад державних службовців. Ст. 6 Закону №889 визначені категорії посад державної служби. Посади працівника податкової служби даною статтею не передбачені. Порядок обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 втратили чинність.

Враховуючи те, що під час розгляду наданих документів (трудової книжки НОМЕР_2 ) встановлено, що ОСОБА_1 05.09.1994 р. прийняла присягу державного службовця, а з 22.07.1996 присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби І рангу». Посадовим особам податкової служби відповідно ст. 343 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання і відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до категорії посад державної служби визначених ст. 25 Закону №3723. Отже, станом на день набрання чинності Закону №889 (01.05.2016) заявниця не займає посад державної служби.

З підстав викладеного відповідач вважає правомірним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону №889.

23.01.2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на виконання ухвали суду від 07.01.2025 року надійшли витребувані документи з пенсійної справи позивача.

Також 23.01.2025 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Щодо позовних вимог в частині зарахування до стажу державної служби періодів роботи позивачки до 01.05.2016 року, доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області тотожні доводам Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Щодо позовних вимог в частині зарахування до стажу державної служби періодів роботи позивачки після 01.05.2016 року у вказаному відзиві звернуто увагу, що при призначенні пенсії на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII (відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ) після 01 травня 2016 року необхідно враховувати три критерії: вік особи, страховий стаж та стаж державної служби. При цьому до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01 травня 2016 року та обрахований у відповідності до положень Порядку № 283. Водночас стаж, набутий після 01 травня 2016 року на посадах державної служби зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону № 889- VІІІ слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру у відповідності до Закону №1058-IV. Підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ не дає можливості враховувати стаж державної служби, набутий після 1 травня 2016 року, як такий, що відповідає вимогам пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні Положення» Закону № 889-VІІІ, та для набуття у зв`язку із цим права на призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

З огляду на вищезазначене, управління вважає, що ним правомірно зараховано ОСОБА_1 стаж, після 01 травня 2016 року, до страхового стажу, а не стажу державної служби, а тому доводи адміністративного позову, які стосуються необхідності зарахування до спеціального стажу державної служби періодів роботи з 01 травня 2016 року до 09 грудня 2024 року на відповідних посадах є необґрунтованими і суперечать положенням чинного законодавства.

Позовні вимоги в частині виплати ОСОБА_1 з 17.12.2024 пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» в розмірі 60% від заробітку, зазначеного у довідках ГУ ДПС в Одеській області №298/15-32-10-02-12 від 13.12.2024, №299/15-32-10-02-12 від 13.12.2024 та №300/15-32-10-02-12 від 13.12.2024, Головне управління вважає передчасними, оскільки відповідне призначення пенсії ще не проведено.

З огляду на наведене, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просило відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Інші заяви, клопотання та додаткові докази станом на момент розгляду справи до суду не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (надалі позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

17.12.2024 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою №951 про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу».

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за № 339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/ перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22- 1 від 25.11.2005 (надалі по тексту Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке уповноважене розглянути подану позивачем заяву від 17.12.2024.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області були розглянуті та досліджені заява і надані документи до заяви позивача та 23.12.2024 винесено Рішення №37 про відмову у переведені з пенсії за віком на пенсію згідно Закону України № 889 від 10.12.2015 «Про державну службу».

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 23.12.2024 року №37 підставою відмови у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» є відсутність необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Так, у рішенні вказано наступне: «Законом №889-VIII визначене право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України №3723-ХІІ "Про державну службу". Відповідно до пунктів 10 і 12 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII визначені категорії посад державних службовців. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" за займаною посадою відповідного рангу державного службовця.

Статтею 6 Закону №889-VIII від 10.12.2015 визначені категорії посад державної служби. Посади працівника податкової служби даною статтею не передбачені. Порядок обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 втратили чинність.

Під час розгляду наданих документів (трудової книжки НОМЕР_2 ) встановлено, що ОСОБА_1 05.09.1994р. прийняла присягу державного службовця, а з 22.07.1996 присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби І рангу". Посадовим особам податкової служби відповідно статті 343 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання і відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до категорії посад державної служби визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ. Отже, станом на день набрання чинності Закону №889-VIII (01.05.2016) заявниця не займає посади державної служби.».

Не погодившись з відмовою пенсійного органу у переведенні на пенсію за віком на умовах Закону України «Про державну службу», позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення державних службовців до 01.05.2016 було врегульоване Законом України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 (далі Закон № 3723-XII).

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015, згідно Прикінцевих та перехідних положень якого втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Статтею 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, відповідно до пункту 10 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, у випадку відсутності в особи стажу визначеного підпунктами 10 та 12 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, за умов наявності в особи стажу понад 10 чи 20 років, в сукупності з дотриманням інших вимог, визначених пунктами 10 та 12 зазначеного закону, у такої особи виникає право на одержання пенсії державного службовця.

При цьому, виходячи з аналізу змісту положень пунктів 10 та 12 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, у питаннях пенсійного забезпечення законодавець розрізняє державних службовців та осіб, які перебувають на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, зокрема в частині набутого стажу.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 передбачено, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 вказаного Закону та Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 вік і страховий стаж.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року по справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року по справі № 676/4235/17.

Так, відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII (у редакції на час набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію державного службовця став висновок відповідача про те, що посади податкової служби не належать до посад, віднесених до категорії посад державної служби визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ, а тому станом на день набрання чинності Закону № 889-VIII (01.05.2016 року) позивачка не займала посади державної служби.

При цьому, у спірному рішення не зазначено, які періоди роботи позивача зараховано до стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, а які не зараховано.

Із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 судом встановлено наступне.

09.03.1982 р. позивачка прийнята на роботу економістом до Інспекції Держстраху.

28.01.1985 р. переведена на посаду головного бухгалтера.

01.06.1992 р. звільнена у зв`язку із переведенням за її згодою до податкової інспекції Савранського району.

05.06.1992 р. прийнята на посаду бухгалтера І категорії сектору обліку та звітності в порядку переведення до податкової інспекції Савранського району.

01.12.1992 р. переведена на посаду старшого державного податкового інспектора сектору обліку та звітності Держподатінспекції по Савранському району.

01.12.1992 р. у відповідності до постанови Кабінету міністрів України від 05.10.1992р. №559 «Питання державної податкової служби України» і за результатами атестації позивачці присвоєно персональне звання інспектор податкової служби ІІ рангу.

30.01.1994 р. переведена на посаду начальника відділу обліку та обробки даних.

05.09.1994 р. прийнята присяга державного службовця.

24.07.1996 р. присвоєне спеціальне звання інспектора податкової служби І рангу.

25.11.1996 р. звільнена в порядку переведення на роботу в державну податкову адміністрацію в Савранському районі п. 5 ст. 36 КЗпП України.

26.11.1996 р. прийнята на посаду начальника відділу обліку та звітності державної податкової адміністрації в Савранському районі Одеської області в порядку переведення з державної податкової інспекції по Савранському району Одеської області.

09.06.1997 р. звільнена в порядку переведення на роботу в міжрайонну Любашівсько-Савранську державну податкову адміністрацію Одеської області п. 5 ст. 36 КЗпП України.

10.06.1997 р. прийнята на посаду начальника відділу обліку та звітності, комп`ютеризації і державного реєстру фізичних осіб Любашівсько-Савранської міжрайонної державної податкової адміністрації в Одеській області по переведенню з державної податкової адміністрації в Савранському районі Одеської області. Любашівсько-Савранська міжрайонна державна податкова адміністрація в Одеській області перейменована у Любашівську міжрайонну державну податкову інспекцію.

26.05.1998 р. переведена на посаду заступника начальника відділу обліку, звітності та прогнозування надходжень.

31.05.2000 р. відділ обліку, звітності та прогнозування надходжень перейменовано у відділ обліку, звітності та оперативного аналізу надходжень в зв`язку із зміною структури.

31.05.2000 р. переведена на посаду головного державного податкового інспектора групи обліку надходжень в зв`язку із зміною структури та штатного розпису.

05.09.2002 р. в зв`язку з внесенням змін в організаційну структуру та штатного розпису переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу адміністрування облікових показників, прогнозування та аналізу надходжень Управління інформатизації та обліку (Савранського відділення).

25.03.2003 р. переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу обліку та звітності в зв`язку із зміною в організаційній структурі та штатного розпису.

01.06.2004 р. присвоєно спеціальне звання «Радник податкової служби 3 рангу».

25.08.2004 р. звільнена із займаної посади у зв`язку із реорганізацією Любашівської МДПІ у порядку переведення на роботу до Балтської МДПІ.

26.08.2004 р. призначена на посаду головного державного податкового інспектора Савранського відділення Балтської міжрайонної державної податкової інспекціі у порядку переведення з Любашівської МБПІ.

30.03.2006 р. звільнена із займаної посади у порядку переведення до Любашівської МДПІ у зв`язку із реорганізацією Балтської МДПІ, п. 5 ст. 36 КЗпП України.

31.03.2006 р. призначена на посаду головного державного податкового інспектора відділу обліку та звітності Любашівської МДПІ у порядку переведення з Балтської МДПІ.

14.07.2008 р. переведена з займаної посади на посаду головного державного податкового інспектора Савранського відділу Любашівської МДПІ у зв`язку зі змінами в організаційній структурі та штатного розпису Любашівської МДПІ.

28.02.2012 р. звільнена із займаної посади у порядку переведення на роботу до новоствореної Любашівської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби, п. 5 ст. 36 КЗпП України.

29.02.2012 р. призначена на посаду головного державного податкового інспектора Савранського відділення Любашівської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби у порядку переведення з Любашівської МДПІ.

26.06.2013 р. звільнена з займаної посади у порядку переведення на роботу до новоствореної Любашівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області, п. 5 ст. 36 КЗпП України.

27.06.2013 р. призначена на посаду головного державного інспектора Савранського відділення Любашівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області у порядку переведення з Любашівської МДПІ. Присвоєно 15 ранг державного службовця.

24.12.2013 р. присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової та митної справи І рангу».

05.01.2015 р. звільнена із займаної посади у порядку переведення на роботу до новоствореної Любашівської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області.

06.01.2015 р. призначена на посаду головного державного інспектора Савранського відділення Любашівської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області у порядку переведення з Любашівської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області.

01.03.2016 р. переведена з займаної посади на посаду головного державного ревізор-інспектора сектору погашення боргу у зв`язку із змінами організаційної структури та штатного розпису.

28.04.2016 р. звільнена з займаної посади у порядку переведення на роботу до Котовської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області, п. 5 ст. 36 КЗпП України.

29.04.2016 р. призначена на посаду головного державного інспектора Савранського відділення Котовської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області в порядку переведення з Любашівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області у зв`язку із реорганізацією Любашівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області у зв`язку із реорганізацією Любашівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області шляхом приєднання до Котовської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області.

03.02.2017 р. Котовську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС в Одеській області перейменовано на Подільську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС в Одеській області.

03.02.2017 р. зарахована до штату Подільської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області на посаду головного державного інспектора Савранського відділення.

29.05.2017 р. переведена на посаду головного державного інспектора Савранського відділення у зв`язку із змінами організаційної структури та штатного розпису.

18.09.2018 р. звільнено з посади у порядку переведення на роботу до Головного управління ДФС в Одеській області.

19.09.2018 р. призначена на посаду старшого державного Савранської державної податкової інспекції Подільського управління у порядку переведення з Подільської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області.

05.09.2019 р. у зв`язку із реорганізацією ГУ ДФС в Одеській області шляхом приєднання до ГУ ДПС в Одеській області звільнена з займаної посади у порядку переведення для подальшої роботи в ГУ ДПС в Одеській області п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про державну службу».

06.09.2019 р. призначена на посаду старшого державного інспектора Савранської державної податкової інспекції Подільського управління ГУ ДПС в Одеській області у порядку переведення з Головного управління ДФС в Одеській області.

06.09.2019 р. присвоєно 7 ранг державного службовця.

16.09.2020 р. переведена на посаду старшого державного Савранської державної податкової інспекції у зв`язку із введенням в дію організаційної структури та штатного розпису.

01.02.2021 р. звільнена із займаної посади у порядку переведення до Головного управління ДПС в Одеській області.

02.02.2021 р. призначена на посаду старшого державного інспектора Савранської державної податкової інспекції ГУ ДПС в Одеській області у порядку переведення з Головного управління ДПС в Одеській області.

07.09.2022 р. присвоєно 6 ранг державного службовця.

23.01.2024 р припинено державну службу та звільнено з займаної посади за угодою сторін.

24.01.2024 р. призначено на посаду головного державного інспектора Савранської державної податкової інспекції ГУ ДПС в Одеській області зі строковим призначенням у період дії воєнного стану відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 10 закону України від 12 травня 2015року №389-VІІІ «Про правовий режим воєнного стану» (зі змінами).

09.12.2024 р. припинено державну службу та звільнена з займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців.

З огляду на встановлене, у період з 05.06.1992 року по 09.12.2024 року позивач безперервно працювала на посадах у податкових органах.

При цьому, на переконання відповідача, такі посади не відносяться до категорій посад, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ.

Суд зазначає, що згідно із пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Частиною 18 статті 37 Закону №3723-XII визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Приписи абзацу 2 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), який діяв у період чинності Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» до 01.05.2016, визначали, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи (пункт 4 Порядку №283).

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 №509-XII (далі - Закон №509-XII).

Відповідно до статті 15 Закону №509-XII посадовою особою органу державної податкової служби за правилами може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання.

Зазначеною статтею Закону №509-XII також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету (стаття 6 Закону №509-XII).

Суд звертає увагу, що як Законом №889-VIII, так і нормами діючих до нього Закону №3723-XII і Закону України «Про державну податкову службу в Україні» №509-ХІІ та Порядку №283 передбачалося зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» (далі - Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Додатком 6 до Постанови №306 передбачено, що, зокрема, спеціальне звання «інспектор податкової служби ІІ рангу», яке присвоєно позивачці 01.12.1992, прирівнюється до 8 рангу державного службовця, також записами в трудовій книжці підтверджується присвоєння спеціального звання «інспектор податкової служби І рангу», «радника податкової служби 3 рангу», «інспектора податкової та митної справи І рангу», що прирівнюється до 7, 6 та 4 рангу державного службовця відповідно.

Вказані спеціальні звання було присвоєно позивачці до набрання чинності Законом №889-VIII.

Також, відповідно запису від 05.09.1994 року у трудовій книжці позивача нею прийнято присягу державного службовця.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєні спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.

Указані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі №21-340а13, а також у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №465/7218/16-а, від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а, від 18.03.2021 у справі №500/5183/17.

Крім того, відповідно до абз. 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відтак, оскільки позивачка з 01.12.1992 по 09.12.2024 безперервно працювала в органах державної податкової служби, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), їй присвоювались відповідні ранги державного службовця та спеціальні звання, такий період роботи (служби) ОСОБА_1 належить зарахувати до стажу державної служби.

У свою чергу, період роботи з 05.06.1992 по 31.1992 року не підлягають зарахуванню до стажу державної служби позивачки, оскільки відсутні докази наявності у неї спеціального звання до 01.12.1992 року.

З огляду на наведене, оскільки станом на 01.05.2016 року позивачка працювала на посаді головного державного інспектора Савранського відділення Любашівської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області, яка, як встановлено судом, належить до посад державної служби, позивачкою дотримано вимоги пункту 10 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII щодо перебування на посаді державної служби на день набрання чинності цим Законом.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність у позивачки станом на момент її звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» стажу роботи на посадах державної служби понад 20 років.

За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №37 від 23.12.2024 р про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Щодо позовної вимоги призначити та здійснити нарахування і виплату позивачці з 17.12.2024 р. пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» в розмірі 60% від заробітку, зазначеного у довідках ГУ ДПС в Одеській області №298/15-32-10-02-12 від 13.12.2024 р., №299/15-32-10-02-12 від 13.12.2024 р. та №300/15-32-10-02-12 від 13.12.2024 р., суд зазначає про таке.

У справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивачки на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, оскільки відповідач не визнав цього права за позивачкою.

За результатами розгляду заяви позивачки, відповідачем зроблено висновок, що вона не має права на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Питання щодо сум заробітної плати, які мають враховуватися при визначенні розміру пенсії державного службовця, на час звернення позивачки у цій справі пенсійним органом не вирішувалося. У спірному рішенні не зазначено, які саме періоди роботи, навчання позивача зараховано до її страхового стажу, стажу державної служби. Також у рішенні не надано оцінки щодо досягнення необхідного віку та достатності страхового стажу, необхідних для призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723.

Тобто вимога позивачки призначити та здійснити нарахування і виплату позивачці з 17.12.2024 р. пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» в розмірі 60% від заробітку, зазначеного у довідках ГУ ДПС в Одеській області №298/15-32-10-02-12 від 13.12.2024 р., №299/15-32-10-02-12 від 13.12.2024 р. та №300/15-32-10-02-12 від 13.12.2024 р., є передчасною, оскільки стосується розміру пенсійних виплат, що ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а, отже, така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Вищевказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.09.2023 у справі № 560/8328/22.

Водночас суд зазначає, що дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зауважує, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Відтак, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Тобто адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом пенсійного органу визначено ГУ ПФУ в Донецькій області, рішенням якого позивачці відмовлено в переході на пенсію за віком за нормами Закону України "Про державну службу".

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, а також враховуючи те, що призначення, переведення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, суд дійшов висновку, виходячи за межі позовних вимог, що з метою ефективного захисту порушеного права позивачки слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, як орган, який за принципом екстериторіальності уповноважений на вирішення питання щодо перерахунку пенсії, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.12.2024 про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби з 01.12.1992 року по 09.12.2024 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , із урахуванням висновків суду.

При цьому, суд враховує, що заява позивача про перехід на інший вид пенсії розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, цим же органом було прийнято рішення про відмову у переведенні позивача на інший вид пенсії, тому належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивачки від 17.12.2024 року.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатив 969,00 грн. судового збору.

З урахуванням задоволення позову в частині основної позовної вимоги, з відповідача, який прийняв спірне рішення, на користь позивача мають бути стягнуті 968,96 грн. сплаченого судового збору, де 968,96 грн. ставка судового збору за звернення до суду з позовною вимогою немайнового характеру із застосуванням коефіцієнту 0,8 за подання позовної заяви в електронній формі.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84122, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №37 від 23.12.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.12.2024 року про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи в органах державної податкової служби з 01.12.1992 року по 09.12.2024 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , із урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84122, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук