Справа № 580/7850/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/7850/24 Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

08.08.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» з позовною заявою до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати розпорядження (витяг) від 17.07.2024 № 918-рл прийняте ГУ ДПС у Черкаській області;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Черкаській області видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за заявою (вх.№ 14416/АП від 28.06.2024) за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Сурікова, 14/А.

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач вказав, що у червні 2024 року для отримання ліцензії подав до податкового органу заяву щодо отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Сурікова, 14А. Однак, відповідач рішенням від 17.07.2024 № 918-рл відмовив у видачі такої ліцензії. Листом від 17.07.2024 відповідач повідомив, що для отримання ліцензії із заявою додатково не подано завірену копію акта вводу в експлуатацію об`єкта або акта готовності об`єкта до експлуатації, або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, за адресою місця роздрібної торгівлі пальним, а також документів, що підтверджують його право користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт роздрібної торгівлі пальним. Позивач, не погоджуючись з такою відмовою, вказує, що відповідач при прийнятті оскаржуваного розпорядження не з`ясував чи належить АГЗП за вказаною адресою до стаціонарної модульної станції або є пересувною спорудою та, відповідно, чи потребувало її розміщення отримання дозволу на будівництво та подальше введення в експлуатацію. При цьому розміщений АГЗП за вказаною адресою, це автомобільний газозаправний пункт з резервуаром для зрідженого газу V=5,691 м3. Модульний автозаправник газу є назвою номенклатури готового виробу, де резервуар місткістю 10 м3 являється загальним показником ємності. Тобто, АГЗП є цілісним наземним заводським виробом (модульного типу) з резервуаром для зрідженого газу V=5,691 м3 та для його установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, окрім вантажоопціонних при розміщенні на бетонному майданчику (бетонній плиті). Щодо необхідності надання документів, що підтверджують його право користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт роздрібної торгівлі пальним, позивач вказав, що до заяви було додано, зокрема, договір оренди землі від 20.12.2005; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; протокол загальних зборів учасників; витяг з ЄДРПОУ, і саме вказані документи підтверджують право користування ТОВ «Автогазцентр» земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт роздрібної торгівлі пальним. Вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється. З указаних підстав просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неповним та невірним з`ясуванням фактичних обставин справи, порушенням норм матеріального права.

Разом з тим, апелянт просить здійснювати розгляд апеляційної скарги за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр».

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року та від 21 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

13 січня 2025 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Щодо клопотання апелянта про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 2 та 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У той же час, згідно частин 1-3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 12, частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з поданого клопотання апелянта, в такому не наведено доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частин 1-3 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

За приписами частин 5 та 7 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Стаття 261 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює наступні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні.

Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Треті особи мають право подати пояснення щодо позову у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання.

Колегія суддів зазначає, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ніяким чином не обмежує процесуальні права учасників справи, а свої пояснення та докази у справі учасники справи мають можливість надати до суду за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши клопотання апелянта, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, беручи до уваги пункт 20 частини 1 статті 4 та частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа є справою незначної складності, а характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.

Відповідно до фактичних обставин справи, 28.06.2024 ТОВ «Автогазцентр» звернулося до Головного управління ДПС у Черкаській області із заявою щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою місця роздрібної торгівлі пальним: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Сурікова, 14А.

До заяви позивач додав такі документи: дозвіл № 115.21.71; дозвіл № 110.21.71; платіжне доручення № 1955 від 28.06.2024; договір оренди землі від 20.12.2005; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; протокол загальних зборів учасників; витяг з ЄДРПОУ; додаток Ю до ДБН В 2.5-20-2001 від 30.07.2015; паспорт посудини зав. № 3761; договір купівлі-продажу обладнання № 12 від 10.12.2011; договір оренди майна № 15/10/16 від 15.10.2016 з актом прийому-передачі нерухомого майна; постанову Верховного Суду від 21.11.2023 по справі № 580/7822/21.

ГУ ДПС у Черкаській області на підставі доповідної записки управління контролю за підакцизними товарами від 16.07.2024 № 1023/23-00-09-03-01 розпорядженням (витяг) від 17.07.2024 № 918-рл «Про відмову у видачі ліцензії» відмовило позивачу у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за вказаною адресою у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для отримання ліценції згідно із ст. 15 Закону № 481.

Листом від 17.07.2024 № 15533/6/23-00-09-03-21 ГУ ДПС у Черкаській області повідомило ТОВ «Автогазцентр» про прийняте розпорядження від 17.07.2024 № 918-рл та зазначило, що товариство для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним разом із заявою додатково не подало: документи, що підтверджують його право користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт роздрібної торгівлі пальним Черкаська обл., м. Черкаси, Придніпровський р-н, вул. Сурікова, буд. 14А; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства за вказаною адресою.

Не погодившись із таким рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виснував, що ТОВ «Автогазцентр» не виконало вимоги щодо надання разом із заявою для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним необхідного пакету документів, що стало підставою для відмови відповідачем та винесення оскаржуваного розпорядження.

Переглядаючи оскаржуване рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Згідно частини першої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

Відповідно до частини двадцятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Частиною тридцятою статті 15 цього ж Закону передбачено, що ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.

Згідно частин тридцять другої - тридцять п`ятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального). Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним. У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в органах державної фіскальної служби.

Відповідно до частини тридцять восьмої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

- дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини сорокової статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.

Згідно частини сорок п`ятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється. Зазначені в цьому Законі документи (крім документів, які подаються заявником для отримання ліцензії на право виробництва пального, оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального) подаються в одному примірнику в копіях, засвідчених нотаріально або органом, який видав оригінал документа, або посадовою особою органу ліцензування. Заява про видачу ліцензії та визначені цим Законом документи подаються уповноваженою особою заявника або надсилаються рекомендованим листом. У разі подання заяви про видачу ліцензії та доданих до неї документів особисто вони приймаються за описом, копія якого видається заявнику з відміткою про дату прийняття заяви та документів і підписом особи, яка їх прийняла.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що для здійснення господарської діяльності, зокрема, з роздрібної торгівлі пальним, суб`єкт господарювання має отримати ліцензію на здійснення такої діяльності. Вичерпний перелік документів, що подається разом із заявою про отримання ліцензії, визначений статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

З матеріалів справи встановлено, що з метою отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним позивач подав контролюючому органу заяву щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Втім, з огляду на відсутність документів, що підтверджують право позивача на користування земельною ділянкою, на якій розташована АГЗС, та акта вводу в експлуатацію АГЗС або акту готовності до експлуатації, або сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, за вказаною адресою, відповідач прийняв спірне розпорядження від 17.07.2024 № 918-рл «Про відмову у видачі ліценції».

Надаючи оцінку вимогам відповідача щодо надання акту вводу в експлуатацію об`єкта або акту готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства за адресою м. Черкаси, вул. Сурікова, 14а, колегія суддів дослідила наступне.

За змістом скарги апелянт наполягає на тому, що розміщений АГЗП за вказаною адресою є автомобільним газозаправним пунктом з резервуаром для зрідженого газу V=5,691 м3; модульний автозаправник газу є назвою номенклатури готового виробу, де резервуар місткістю 10 м3 являється загальним показником ємності; АГЗП є цілісним наземним заводським виробом (модульного типу) з резервуаром для зрідженого газу V=5,691 м3 та для його установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, окрім вантажоопціонних при розміщенні на бетонному майданчику (бетонній плиті).

Відповідно до ДБН В.1.1-7 «Автозаправні станції. основи проектування та будівництва» АЗС класифікуються за потужністю та технологічними рішеннями, зокрема, АГЗС - Автозаправна станція зріджених вуглеводневих газів пропан-бутан з резервуарами від 20 м до 100 куб. м.

АГЗП - автогазозаправний пункт зріджених газів з надземними резервуарами до 10 куб. м або з підземними до 20 куб. м.

Відповідно до ДБН В.2.5-20-2001 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди. Газопостачання» до складу систем газопостачання входять, у тому числі: газонаповнювальні станції (далі - ГНС) і пункти (далі - ГНП), проміжні склади балонів (далі - ПСБ), стаціонарні автомобільні газозаправочні станції (далі - АГЗС) і пункти (далі - АГЗП), резервуарні установки, групові та індивідуальні газобалонні установки (далі - ГБУ ІГБУ), випарні та змішувальні установки ЗВГ.

АГЗС та АГЗП призначені для прийому, зберігання ЗВГ та заправки газобалонних автомобілів.

АГЗП підрозділяються на стаціонарні та тимчасові.

У складі стаціонарного АГЗП передбачаються:

- резервуари для ЗВГ ємкістю до 10 м3, що установлюються надземно (без обвалування);

- резервуари для ЗВГ ємкістю до 20 м3, що установлюються підземно;

- приймальні та заправні колонки;

- обладнання для перекачування газу;

- операторну, туалет;

- засоби пожежогасіння;

- навіс із негорючих матеріалів над технологічним обладнанням;

- систему електропостачання, КВП і А та захист від блискавки;

- сітчасту огорожу із негорючих матеріалів.

У складі тимчасового АГЗП, що працює від автоцистерни з резервуаром, що не перевищує 10 м3, передбачають об`єкти, аналогічні для стаціонарних АГЗП, замінивши стаціонарні резервуари для ЗВГ на автоцистерну з резервуаром до 10м3.

Дозволяється встановлювати на АГЗП стаціонарні заправники газу заводського виготовлення, укомплектовані: резервуарами для газу загальним корисним об`ємом до 10 м3, насосами для перекачування газу, заправною колонкою, відповідними газопроводами та КВП.

Як зазначає позивач, за адресою м. Черкаси, вул. Сурікова, 14а розташована газороздавальна колонка типу «Шельф 100-1 LPG» та насос ЗВГ типу «SKC-4.08.04 LPG». Зазначене обладнання змонтовано на бетонному майданчику (бетонній плиті), є цілісним наземним заводським виробом (модульного типу) та для його установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт.

Відповідно до національного стандарту України, настанови щодо обмеження будівель і споруд для визначення оцінки їх технічного стану ДСТУ Н Б В.1.2-18:2016 визначено, що все перелічене вище встановлене обладнання немає стандартних фундаментів.

Пунктом 2 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1442, термін «автозаправна станція» вживається у значенні, наведеному в ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій».

Відповідно до ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій»: автозаправна станція - комплекс будинків, споруд, технологічного обладнання, призначений для приймання, зберігання моторного палива та заправлення ним автотранспорту (мототранспорту) (далі - автотранспорт); модульна автозаправна станція - автозаправна станція з наземним розташуванням резервуарів для зберігання палива, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки рідким моторним паливом (бензином, дизельним паливом); характеризується розосередженим розташуванням ПРК та резервуара зберігання палива; контейнерна автозаправна станція - установка для відпуску нафтопродуктів, яка складається з резервуара і паливороздавальної колонки, зблокованих в єдиному контейнері

Постановою Кабінету міністрів України від 07.06.2017 №406 зі змінами і доповненнями, затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, зокрема: - зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів; - розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності відповідно до статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності».

Крім того, відповідно до глави 2.6 Методичного посібнику «Деякі особливості визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об`єктів будівництва», затвердженого рішенням Науково-технічної ради Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 10 грудня 2015 року №88, зазначено, що контейнерні АЗС, виготовлені як цілісний заводський виріб відповідно до затверджених у встановленому порядку технічних умов з обов`язковим забезпеченням системами блискавкозахисту, очищення стоків тощо та розміщені на ділянці, забезпеченій інженерною інфраструктурою, що дає можливість підключення та функціонування АЗС без виконання будівельних робіт, не є об`єктом будівництва. Водночас контейнерні АЗС не можуть бути віднесені до тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, оскільки вони є об`єктами підвищеної небезпеки та екологічно небезпечними об`єктами.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08.06.2022 у справі № 340/3135/20, відповідно до якого установлення на бетонний майданчик АГЗС, які виконані як цілісний заводський виріб і для їх установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, зокрема, улаштування фундаменту, не є будівництвом, а тому при розміщені такої АГЗС не виникає обов`язку щодо прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва.

Таким чином, АГЗП позивача відносяться до тимчасових споруд, на які відповідно до вимог чинного законодавства не видається акт введення в експлуатацію. Оскільки, встановлення АГЗП не є будівництвом, у позивача не виникло обов`язку щодо отримання акту вводу в експлуатацію об`єкта або акту готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію за вказаною адресою.

Вказане узгоджується також з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 09 серпня 2022 у справі № 580/2513/21 та від 23 лютого 2023 у справі № 140/1784/22.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частин 5 та 10 статті 21 Закону України «Про охорону праці» порядок видачі дозволів або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, переліки видів робіт, машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки, проведення або експлуатація (застосування) яких потребує отримання дозволу, та граничні розміри тарифів на проведення експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання, висновок якої є підставою для видачі дозволів, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Набуття права на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатації (застосування) машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки може здійснюватися на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з охорони праці. Переліки видів робіт, машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки, виконання або експлуатація (застосування) яких може здійснюватися на підставі такої декларації, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, у матеріалах справи наявний дозвіл №110.21.71 від 24.09.2021 на виконання робіт з підвищеної небезпеки: газонебезпечні роботи у вибухопожежонебезпечних зонах; заповнення, злив цистерн та інших ємностей із зрідженим, вибухонебезпечним газом (пропан-бутан), їх зберігання, а також дозвіл №115.21.71 від 29.09.2021 на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

При цьому, Товариство разом з заявами щодо отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним надавало договір оренди майна № 15/10/16 від 15.10.2016, відповідно до якого ТОВ «Аті плюс» передало ТОВ «Автогазцентр» у строкове платне користування майно «АГЗП», а саме: замощення, тимчасові споруди, устаткування та обладнання, що розташоване за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Сурікова, 14А. Відповідно до акта прийому-передачі від 15.10.2016, що є додатком № 1 до договору № 15/10/16 оренди майна, огорожа та асфальтобетонне покриття.

Наведене спростовує аргументи відповідача щодо відсутності підтвердження права право користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт роздрібної торгівлі пальним.

Крім того, колегія суддів вбачає можливим врахувати преюдиційні обставини, що встановлені Верховним Судом у справі №580/7822/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області, зокрема щодо обставин видачі позивачу ліцензії № 1900208 терміном дії з 11 липня 2019 року до 11 липня 2024 року за адресою місця торгівлі: 18027, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Сурікова, буд. 14/а. Так, в межах даної справи встановлено, що стаціонарний заправник газу за вказаною адресою не є об`єктом будівництва, а отже законодавство не вимагає прийняття його в експлуатацію як об`єкта будівництва,

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, враховуючи, що саме установлення (розміщення) АГЗП позивача на бетонному майданчику не є об`єктом будівництва, а отже не вимагає прийняття його в експлуатацію як об`єкта будівництва, суд апеляційної інстанції висновує протиправність розпорядження ГУ ДПС у Черкаській області від 17.07.2024 № 918-рл та наявність підстав для його скасування.

Надалі, надаючи оцінку вимогам позивача про зобов`язання Головного управління ДПС у Черкаській області видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за заявою (вх.№ 14416/АП від 28.06.2024) за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Сурікова, 14/А, колегія суддів враховує наступне.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №545 (далі Порядок №45).

Абзацом другим п.1 вказаного Порядку визначено, що Єдиним реєстром ліцензіатів та місць обігу пального є електронна база даних, яка містить інформацію про суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місця виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання, які провадять діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

Згідно з пунктами 2-3 Порядку №45 він формується та ведеться ДФС та її територіальними органами в електронній формі на підставі відомостей, зазначених у документах, які подаються суб`єктами господарювання для отримання ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним відповідно до статей 3 і 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.

До Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального вносяться такі відомості:

- для юридичних осіб - найменування та код згідно з ЄДРПОУ;

- для осіб, уповноважених на ведення обліку діяльності за договорами про спільну діяльність без утворення юридичної особи та таких, які є відповідальними за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договорів, - найменування та код згідно з ЄДРПОУ уповноваженої особи і податковий номер, наданий такій особі під час взяття на облік договору згідно з пунктом 63.6 статті 63 і пунктом 64.6 статті 64 Податкового кодексу України;

- для фізичних осіб - підприємців - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) та реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті про право здійснювати платежі за серією (за наявності) та номером паспорта);

- адреса місця виробництва, зберігання, оптової, роздрібної торгівлі пальним (область, район, населений пункт, код згідно з Класифікатором об`єктів адміністративно-територіального устрою України (КОАТУУ), вулиця, номер будинку/офісу);

- дата видачі/зупинення/анулювання та строк дії ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової, роздрібної торгівлі пальним.

Пунктом 7 Порядку №45 встановлено, що інформація про суб`єкта господарювання вноситься до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше робочого дня, наступного за днем видачі/зупинення/анулювання ліцензії або внесення змін до ліцензії.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням тієї обставини, що дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у цьому випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у його дискреційні повноваження.

Отже, оскільки позивач має право на отримання запитуваної ним ліцензії, адже надав податковому органу всі передбачені чинним законодавством документи, втім відповідачем протиправно відмовлено у наданні відповідної ліцензії з посиланням на доводи, які судом визнані необґрунтованими та протиправними, то суд в межах своїх повноважень, передбачених статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України вбачає підстави для зобов`язання відповідача надати позивачу запитувану ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що наявні правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, та задовольнити адміністративний позов.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, сума сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 3 028,00 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542,00 грн, разом 7 570,00 грн підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області.

Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр»- задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року - скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування розпорядження - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати розпорядження (витяг) Головного управління ДПС у Черкаській області від 17.07.2024 № 918-рл.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Черкаській області видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за заявою (вх.№ 14416/АП від 28.06.2024) за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Сурікова, 14/А.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автогазцентр» () судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 570,00 грн (сім тисяч п`ятсот сімдесят гривень).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: Ключкович В.Ю.

Судді: Беспалов О.О.

Грибан І.О.