Справа № 140/2380/25
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

12 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/2380/25
Суддя Волинського окружного адміністративного суду Костюкевич С.Ф., одержавши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа на стороні відповідача Пенсійний фонд України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа на стороні відповідача Пенсійний фонд України про визнання протиправним та скасування наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області № 75-2 від 13.04.2023, поновлення на рівнозначній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 18.04.2023 по день винесення рішення судом у справі та моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Позовна заява не відповідає вимогам, встановленим статтею 161 КАС України, та містить такі недоліки.

Згідно із частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За приписами частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За змістом частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Пунктом 7 частини дев`ятої статті 171 КАС України передбачено, що про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: результат вирішення заяв і клопотань позивача, що надійшли разом із позовною заявою, якщо їх вирішення не потребує виклику (повідомлення) сторін.

Позивач пропустила строк звернення до суду, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України, та, в порушення частини першої статті 121, частини першої статті 123, частини шостої статті 161 КАС України, не подала до позову окремо заяви про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Стосовно формулювання у позовній заяві клопотання про поновлення строку звернення, то суд зазначає, що приписами статті 160 КАС України не передбачено, що в позовній заяві позивач може заявити клопотання/заяву про поновлення строку звернення до суду, та з аналізу змісту частини першої статті 121, частини першої статті 123, частини шостої статті 161, пункту 7 частини дев`ятої статті 171 КАС України чітко убачається, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, необхідно разом з позовною заявою подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду разом з доказами поважності причин його пропуску.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до частини четвертої статті 377 Цивільного процесуального кодексу України, у редакції Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ від 15.01.2020 № 460-ІХ (далі Закон № 460-ІХ), у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Відповідно до пояснювальної записки до проекту Закону № 460-ІХ для захисту права на правову визначеність запроваджується правило, що у випадку закриття провадження судом апеляційної чи касаційної інстанції у зв`язку із непідсудністю спору, такий суд направляє справу до суду першої інстанції правильної юрисдикції. Вказане нівелює можливість пропуску особою строку позовної давності через помилкове визначення судом юрисдикції такого спору чи через зміну судової практики щодо юрисдикції розгляду справ.

З позовної заяви та доданих до неї документів убачається, що позивач уже зверталася з аналогічними позовними вимогами у порядку цивільного судочинства до Луцького міськрайонного суду Волинської області, який ухвалою від 17.02.2024 закрив провадження у справі № 161/7944/23.

Водночас, позивач не вказала у позовній заяві поважних причин, з яких вона не звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області із заявою про направлення справи № 161/7944/23 за встановленою юрисдикцією до Волинського окружного адміністративного суду. Суд наголошує на тому, що метою прийняття Закону № 460-ІХ, яким внесені зміни до процесуального законодавства, було запровадження механізмів, за яких у випадку закриття провадження у зв`язку із непідсудністю спору, відповідний суд направляє справу до суду першої інстанції правильної юрисдикції; вказані приписи процесуального законодавства нівелюють можливість пропуску особою строку позовної давності/звернення до суду через помилкове визначення судом юрисдикції такого спору чи через зміну судової практики щодо юрисдикції розгляду справ.

Крім того, за приписами частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України Про судовий збір від 08 липня 2011 року №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах:

за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою-підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2025 року 3 028,00 грн.

Верховний Суд в ухвалі від 16 листопада 2021 року у справі №140/10624/21 зазначив наступне.

Частиною п`ятою статті 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зміст цієї норми вказує на те, що вимозі про відшкодування шкоди передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача. За такого правового врегулювання, вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка їй передує, такий платіж сплачується.

Крім цього, наведене законодавче положення поширюється лише на вимогу, яка визначена пунктом 6 частини першої статті 5 КАС України (стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю), тоді як подана у даній справі позовна заява містить й інші позовні вимоги, застережень щодо відсутності обов`язку справляння судового збору з якої Закон України «Про судовий збір» не містить.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб, а тому, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою.

Тобто, вимога про відшкодування моральної шкоди, що визначена у грошовому вимірі та складає ціну матеріальних вимог, є майновою вимогою, а тому судовий збір підлягає стягненню як за вимоги майнового характеру.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 08 листопада 2019 року у справі №400/100/19 (К/9901/29662/19) та постанові від 28 листопада 2018 року у справі №761/11472/15-ц (61-2367св18), в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі №202/507/20 (2-а/202/31/2020), в ухвалах від 16 березня 2020 року у справі №9901/64/20, від 15 січня 2020 року у справі №826/12286/15, від 30 липня 2020 року у справі №9901/194/20.

Отже, вимога ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн є майновою та заявлена в одному провадженні із вимогами про вирішення спору немайнового характеру.

Таким чином, за подання даного позову необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 1 211,20 грн за майнову вимогу (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Проте, в порушення вимог частини третьої статті 161 КАС України, до позовної заяви не додано документ про сплату судового збору в сумі 1 211,20 грн.

При цьому, у позовній заяві не зазначено з яких міркувань ОСОБА_1 виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та не надано доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Відтак, позивачу необхідно навести обґрунтування заявленого розміру відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн та зазначити докази, на підтвердження заявленого розміру відшкодування моральної шкоди, а також докази на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Згідно із частинами першою, другою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Оскільки позовна заява не відповідає зазначеним вище вимогам, встановленим частиною шостою статті 161 КАС України, тому, з урахуванням приписів частини першої статті 123 КАС України, позовну заяву належить залишити без руху, встановивши позивачу/представнику позивача строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачу/представнику позивача у цей строк необхідно усунути зазначені недоліки позовної заяви у спосіб подання до суду:1) заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску; у вказаній заяві необхідно також зазначити поважні причини, з яких позивач не звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області із заявою про направлення справи № 161/7944/23 за встановленою юрисдикцією до Волинського окружного адміністративного суду; 2) документу про сплату судового збору в розмірі 1 211,20 грн; 3) нової редакції позовної заяви (разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи) з чітким викладенням змісту позовних вимог у відповідності до вимог КАС України, належним обґрунтуванням заявленого розміру відшкодування моральної шкоди, а також надати докази на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа на стороні відповідача Пенсійний фонд Українипро визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишити без руху.

Встановити позивачу/представнику позивача строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк позовну заяву і додані до неї документи будуть повернуті позивачу без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Суддя С.Ф. Костюкевич