Справа № 380/26193/24
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 рокусправа № 380/26193/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність щодо не прийняття рішення за рапортом від 26.11.2024 про звільнення з військової служби;

зобов`язати звільнити з військової служби на підставі абзацу 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через сімейні обставини або з інших поважних причин: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці).

В обґрунтування позову зазначає, що перебуває у шлюбі зі ОСОБА_2 виховують та утримують трьох неповнолітніх дітей; не є боржником зі сплати аліментів, оскільки шлюб не розірвано, а дружина позивача ОСОБА_2 ніколи не зверталася до суду для встановлення аліментів. Стверджує, що звернувся з рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 про звільнення за сімейними обставини у зв`язку із утриманням трьох неповнолітніх дітей. Станом на 31.12.2024 року, рапорт на звільнення ОСОБА_1 залишається не розглянутий. Відповіді на адвокатський запит станом на 31.12.2024 року Військовою частиною НОМЕР_1 також не надано.

Відповідач у відзиві зазначив, що до військової частини НОМЕР_1 не надходило рапорту позивача від 26.11.2024 щодо його звільнення з військової служби, та відповідно у діловодстві військової частини НОМЕР_1 даного рапорту не зареєстровано. Крім цього, 26.12.2024 військовою частиною НОМЕР_1 було отримано адвокатський запит представника позивача від 16.12.2024 вихідний № 16122024-1 (адвоката Баладиги Сергія Павловича в інтересах ОСОБА_1 ), який зареєстрований за вхідним № 13461/2088, щодо надання інформації про розгляд рапорту Позивача від 26.11.2024. У відповіді на даний адвокатський запит від 31.12.2024 вихідний № 12976, представника позивача було повідомлено, що до військової частини НОМЕР_1 не надходив рапорт позивача від 26.11.2024 та у військовій частині НОМЕР_1 такий рапорт незареєстрований. Позивачем не долучено до матеріалів справи жодних належних доказів, які підтверджують нібито отримання військовою частиною НОМЕР_1 його рапорту щодо звільнення з військової служби, на підставі яких, можна стверджувати про протиправну бездіяльність відповідача.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що відповіді на скаргу та адвокатський запит він не отримував станом на 29.01.2025 року, інформація про дані документи мені стала відома з відзиву на позовну заяву. Стверджує, що належним чином звернувся з рапортом про звільнення до свого безпосереднього командира ОСОБА_3 , що підтверджується його підписом та підписом власне командира ОСОБА_4 , тим самим дотримався вимог встановлених пунктом 233 Положення № 1153/2008 та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, тобто поданий «по команді» із зазначенням у ньому підстави звільнення з військової служби; із зазначенням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця із долученням документів, які підтверджують підстави звільнення.

Ухвалою суду від 13.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Позивач звернувся до командира 2 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 2 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 26.11.2024 року, в якому просив звільнити його з військової служби; надіслати його особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 за зареєстрованим місцем проживання.

На вказаному рапорті зазначені наступні резолюції: «клопочу по суті рапорту солдата ОСОБА_5 , ТВО командира взводу 2 взводу 2 роти батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_6 »; «клопочу по суті рапорту сержанта ОСОБА_3 , командир 2 роти батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , старший лейтенант ОСОБА_7 »; «клопочу по суті рапорту старшого лейтенанта ОСОБА_4 , командир батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_8 ».

Представник позивача звернувся до відповідача через Генеральний штаб Збройних Сил України із адвокатським запитом від 16.12.2024 року, в якому просив повідомити про прийняте рішення за результатами розгляду рапорту від 26.11.2024 року.

Вказаний запит був відправлений на адресу Генерального штабу Збройних Сил України, що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» від 17.12.2024 року, яка наявна в матеріалах справи.

Не отримавши відповіді, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про звільнення з військової служби за рапортом від 26.11.2024 року.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ч.2 ст.17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2232), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із ч.2 ст.2 Закону №2232 проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Одним з різновидів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період (ч.6 ст.2 Закону №2232).

Як передбачено частиною чотирнадцятою цієї ж норми виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом тринадцятим ч.1 ст.1 Закону України «Про оборону України» №1933-XII від 06.12.1991 року (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17.03.2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні розпочав діяти особливий період.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ.

У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й на час розгляду даної справи.

Підстави для звільнення військової служби визначні у ст.26 Закону №2232.

Відповідно до підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (абзац п`ятий п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232).

Відповідно до абзацу другого п.12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Положення № 1153/2008) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Абзацами першим-четвертим п.233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до абзацу п`ятого цієї норми при звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини всіх військовослужбовців (крім осіб, які проходять базову військову службу) (п.1 розділу Х Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09 2022 року № 280 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Інструкція №280).

Відповідно до абзацу першого п.26 розділу Х Інструкції №280 проєкти наказів по особовому складу перед поданням їх на підпис відповідному командиру (начальнику) повинні бути перевірені виконавцем. Зазначені в пунктах наказу облікові дані військовослужбовців або працівників уважно звірені з наявними документами персонального обліку, посади - зі штатом (штатним розписом).

Згідно із абзацом другим п.26 розділу Х Інструкції №280 кожний проєкт наказу по особовому складу подається на перевірку (візування) до відповідної юридичної служби (юрисконсульта).

Абзацом третім цієї норми передбачено, що всі посадові особи, які провели перевірку проєкту наказу по особовому складу, виконавець та начальник служби персоналу (або посадова особа, на яку покладені відповідні обов`язки), на звороті останнього аркушу ставлять відповідні відмітки зі своїми підписами.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України абзац шістнадцятий п.14.28 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 року (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

З наведених норм можна прийти до висновку, що розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Відповідно до п.210 Положення № 1317 звільнення військовослужбовців строкової військової служби проводиться на підставах, визначених частиною другою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", командиром військової частини, який має право видавати накази по стройовій частині.

Положеннями абзацу другого ст.4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 року №551-XIV (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон №№551-XIV) передбачено, зокрема, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; одержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями.

За змістом частини І розділу І ст.14 Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року №548-XIV (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Отже, подання рапорту, зокрема про звільнення з військової служби, до свого безпосереднього начальника є складовою військової дисципліни, дотримання якої є обов`язком військовослужбовця.

Лише у разі відмови щодо прийняття чи розгляду рапорту безпосереднім керівником у військовослужбовця виникає право подати такий рапорт одразу старшому командиру із поясненням причин такої подачі.

Суд звертає увагу, що у спірних правовідносин позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби у встановленому законом порядку.

Іншими словами, він подав вказаний рапорт «По команді».

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

Вказане підтверджується відповідними резолюціями на згаданому рапорті.

Як наслідок, судом не беруться до уваги твердження відповідача, що ним не було отриманого уже згаданого рапорту позивача про звільнення його з військової служби, з огляду на зазначену обставину.

Більше того, ним не надано суду жодних доказів на підтвердження цього твердження.

Відтак, на переконання суду, позовні вимоги з приводу визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення за наслідками поданого позивачем рапорту від 26.11.2024 року є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог з приводу зобов`язання звільнити позивача з військової служби на підставі абзацу 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Суд звертає увагу, що розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином.

Водночас, з матеріалів справи вбачається та й не заперечується сторонами, що рапорт позивача не був розглянутий і щодо нього не було прийнято жодного рішення.

Враховуючи обставину щодо не розгляду відповідачем рапорту позивача про звільнення його з військової служби, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання його звільнити позивача з військової служби, оскільки ним не надавалась оцінка згаданому рапорту та не було прийнято жодного рішення за результатами його розгляду.

Відтак, у цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, з метою належного захисту порушеного права позивача, суд, у відповідності до ч.2 ст.9 та ч.2 ст.245 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути поданий належним чином рапорт позивача від 26.11.2024 року про звільнення його з військової служби.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі не підлягають стягненню зі сторін.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково та вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття рішення за поданим ОСОБА_1 рапортом від 26.11.2024 про звільнення з військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) розглянути поданий ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) рапорт від 26.11.2024 року про звільнення з військової служби.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМартинюк Віталій Ярославович