Справа № 160/34476/24
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення,-
27 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування відносно ОСОБА_1 за фактом самовільного залишення військової частини;
скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 щодо результатів службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 .
визнати протиправними бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у не наданні ОСОБА_1 наказу про його звільнення та зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 наказ про його звільнення та заповнити військовий квиток належним чином.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 19.12.2022 року ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України №738/2022 від 07.11.2022 року був призваний у Збройні Сили України до військової частини НОМЕР_2 , де проходив службу до 26.02.2024 року на посаді механіка в підрозділі протиповітряної оборони.
26 лютого 2024 року відповідно до сповіщення сім`ї № 12/1679, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачеві сповіщено, що його брат - головний сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20 лютого 2024 року під час ведення бойових дій біля н.п. Іванівське, Донецької області, зник безвісти.
14 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби та надіслати особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_3 за зареєстрованим місцем проживання, долучивши підтверджуючий пакет документів.
Рапорт зареєстровано командуванням військової частини НОМЕР_1 , однак ОСОБА_1 не було звільнено через сімейні обставини з військової служби з військовій частини НОМЕР_1 .
04 грудня 2024 року ОСОБА_1 стало відомо, що він перебуває в розшуку, як особа, що самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 , та про наявність відкритого кримінального провадження в територіальному управлінні Державного бюро розслідувань.
ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо невинесення наказу про його звільнення з військової служби та такими, що підлягають скасуванню, наказ командира військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування відносно ОСОБА_1 за фактом самовільного залишення військової частини та наказ командира військової частини НОМЕР_1 щодо результатів службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 , у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
09 січня 2025 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву вх.№1231/25, в якому представник відповідача з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №45 від 01.03.2024 року солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2024 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду водія 4 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 4 аеромобільної роти аеромобільного батальйону (на підставі рапорта солдата ОСОБА_1 про прийняття посади від 01.03.2024).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №46 від 04.03.2024 року солдата ОСОБА_1 , водія 4 аеромобільної роти аеромобільного батальйону вважається таким, що вибув до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 для проходження фахової підготовки з 04 березня 2024 року до окремого розпорядження.
Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №88 від 01.05.2024 солдата ОСОБА_1 , водія 4 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 4 аеромобільної роти аеромобільного батальйону, який знаходився у відрядженні у військовій частині НОМЕР_3 , вважається незаконно відсутнім на службі з 30 квітня 2024 року. Призупинена виплата грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 30 квітня 2024 року
Підстава: доповідь командира військової частини НОМЕР_3 вих.№812/6801 від 01.05.2024.
Від ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини, який зареєстрований за вх. №3150/1 від 28.03.2024.
У зв`язку з тим, що копії документів подані разом з рапортом були не належним чином завірені, ОСОБА_1 було запропоновано завірити нотаріально копії документів та подати рапорт повторно.
У подальшому до військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку 12.04.2024 року за вх.№691/5655 надійшов рапорт від ОСОБА_1 з завіреними документами, на який командування військової частини НОМЕР_1 прийняло позитивне рішення.
Проте, замість того, щоб з`явитися в пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 для проходження обхідного листа - позивач самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 .
Перед звільненням військовослужбовця з військової служби обов`язково виконуються дії, передбачені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008.
Відповідно до пункту 234 Положення №1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.
Зазначені дії виконуються з метою дотримання прав та законних інтересів військовослужбовця. Виконати дій за відсутності військовослужбовця є неможливим.
Відповідно до пункту 242 Положення №1153/2008 після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Виконати дії спрямовані на дотримання прав та законних інтересів військовослужбовця за його відсутності є неможливим.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідно до сповіщення сім`ї №12/1679 від 26 лютого 2024 року, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачеві сповіщено, що його брат - головний сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20 лютого 2024 року під час ведення бойових дій біля н.п. Іванівське, Донецької області, зник безвісти.
Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №45 від 01.03.2024 року солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2024 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду водія 4 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 4 аеромобільної роти аеромобільного батальйону (на підставі рапорта солдата ОСОБА_1 про прийняття посади від 01.03.2025).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №46 від 04.03.2024 року солдата ОСОБА_1 , водія 4 аеромобільної роти аеромобільного батальйону вважається таким, що вибув до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 для проходження фахової підготовки з 04 березня 2024 року до окремого розпорядження.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №88 від 01.05.2024 солдата ОСОБА_1 , водія 4 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 4 аеромобільної роти аеромобільного батальйону, який знаходився у відрядженні у військовій частині НОМЕР_3 , вважається незаконно відсутнім на службі з 30 квітня 2024 року. Призупинена виплата грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 30 квітня 2024 року
Підстава: доповідь командира військової частини НОМЕР_3 вих.№812/6801 від 01.05.2024.
14 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби та надіслати особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_3 за зареєстрованим місцем проживання, долучивши підтверджуючий пакет документів.
Однак, у зв`язку з тим, що копії документів, подані разом з рапортом, були не належним чином завірені, ОСОБА_1 було запропоновано завірити нотаріально копії документів та подати рапорт повторно.
У подальшому до військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку 12.04.2024 року за вх.№691/5655 надійшов рапорт від ОСОБА_1 з завіреними документами, на який командування військової частини НОМЕР_1 прийняло позитивне рішення.
Однак, ОСОБА_1 не було звільнено з військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо невинесення наказу про його звільнення з військової служби, та такими, що підлягають скасуванню, наказ командира військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування відносно ОСОБА_1 за фактом самовільного залишення військової частини та наказ командира військової частини НОМЕР_1 щодо результатів службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 , у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки ; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Так, підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби передбачено статтею 26 Закону №2232-XII.
Зокрема, пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII зазначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
абзац 13: якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Суд під час прийняття рішення по справі враховує, що 26 лютого 2024 року відповідно до сповіщення сім`ї № 12/1679, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачеві сповіщено, що його брат - головний сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20 лютого 2024 року під час ведення бойових дій біля н.п. Іванівське, Донецької області, зник безвісти.
До Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ внесено зміни, які набрали чинності 18 травня 2024 року.
Зокрема, абзац 15 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено у наступній редакції;
12. Військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:
3) під час дії воєнного стану:
абзац 15: якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Таким чином, в редакції з 18 травня 2024 року змінився пункт та абзац вказаної норми, однак норма права не зазнала змін, що не може позбавити позивача права звільнитися з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на такій підставі.
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України, у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, а також порядок контролю за його дотриманням, визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 №735.
Відповідно до пункту 6 розділу І Інструкції №735 усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції №735 звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.
Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
Аналіз наведених положень законодавства дає суду підстави для висновку, що рапорт, як форма звернення військовослужбовця з будь-якого питання, розглядається повноважними на те особами в порядку Закону України "Про звернення громадян" в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті питання, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.
Суд при прийнятті рішення по справі приймає до уваги наступні обставини справи.
Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №88 від 01.05.2024 солдата ОСОБА_1 , водія 4 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 4 аеромобільної роти аеромобільного батальйону, який знаходився у відрядженні у військовій частині НОМЕР_3 , вважається незаконно відсутнім на службі з 30 квітня 2024 року. Призупинена виплата грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 30 квітня 2024 року
Підстава: доповідь командира військової частини НОМЕР_3 вих.№812/6801 від 01.05.2024.
Від ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини, який зареєстрований за вх. №3150/1 від 28.03.2024.
У зв`язку з тим, що копії документів подані разом з рапортом були не належним чином завірені, ОСОБА_1 було запропоновано завірити нотаріально копії документів та подати рапорт повторно.
У подальшому до військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку 12.04.2024 року за вх.№691/5655 надійшов рапорт від ОСОБА_1 з завіреними документами, на який командування військової частини НОМЕР_1 прийняло позитивне рішення.
Проте, позивач не з`явився в пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 для проходження обхідного листа, а самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 .
Перед звільненням військовослужбовця з військової служби обов`язково виконуються дії, передбачені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008.
Відповідно до пункту 234 Положення №1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.
Зазначені дії виконуються з метою дотримання прав та законних інтересів військовослужбовця. Виконати дій за відсутності військовослужбовця є неможливим.
Відповідно до пункту 242 Положення №1153/2008 після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Виконати дії, спрямовані на дотримання прав та законних інтересів військовослужбовця, за його відсутності є неможливим.
Суд також погоджується з доводами представника відповідача щодо того, що факт підписання позивачем обхідного листа в учбовому підрозділі військової частини НОМЕР_3 , який знаходиться в АДРЕСА_1 , є неможливим, так як підписання обхідного листа відбувається виключно в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 , та за місцем тимчасового розташування командування військової частини НОМЕР_1 (райони ведення бойових дій).
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням викладеного, враховуючи обставини справи та враховуючи неприбуття позивача з учбового підрозділу військової частини НОМЕР_3 до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 для вирішення питань щодо його звільнення з військової служби, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
З урахуванням відмови в задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник