Справа № 640/28675/21
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

11 березня 2025 р. № 640/28675/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника Головного управління ДПС у м. Києві про залишення заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві, в якій просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті ГУ ДПС у м. Києві:

- податкове повідомлення-рішення №57762-1305-2659 від 16.04.2018 - земельний податок на 2018 рік за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 - на суму 10 452,70 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №57763-1305-2659 від 16.04.2018 - земельний податок на 2018 рік за земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Коцюбинського, 16 - на суму 10 032,55 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №57764-1305-2659 від 16.04.2018 - земельний податок на 2018 рік за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 - на суму 2 817,53 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №57765-1305-2659 від 16.04.2018 - земельний податок на 2018 рік за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 - на суму 365,66 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №57766-1305-2659 від 16.04.2018 - земельний податок на 2018 рік за земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Платона Майбороди, 2 - на суму 72 315,20 грн.;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДПС у м. Києві №0-2659 від 07.07.2021;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві про опис майна у податкову заставу №0-2659 від 07.07.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, до Харківського окружного адміністративного суду згідно супровідного листа № 01-19/1430/25 від 31.01.2025 передано 742 (сімсот сорок дві) судові справи згідно з актом приймання-передачі від 31.01.2025.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2025 вказана справа передана на розгляд судді Панова М.М.

Ухвалою суду від 24.02.2025 адміністративну справу №640/28675/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - прийнято до розгляду. Справа вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача подав до суду клопотання, в якому просить суд залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

В обґрунтування поданого клопотання про залишення позовної заяви без розгляду представником відповідача зазначено, що податкові повідомлення-рішення від 16.04.2018 №57762-1305-2659, №57763-1305-2659, №57764-1305-2659, №57765-1305-2659, №57766-1305-2659 було надіслано платнику податків ОСОБА_1 рекомендованим листом № 066 з повідомленням про вручення на адресу її реєстрації, а саме: АДРЕСА_4 .

Однак, даний лист повернувся до контролюючого органу 31.07.2018 з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», про що свідчить відмітка на конверті та Довідка із зазначенням причин повернення (копію ППР з доказами направлення та повернення додаємо).

Отже, контролюючим органом було вжито усіх заходів щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про винесення оскаржуваних ППР.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства податкові повідомлення-рішення від 16.04.2018 №57762-1305-2659, №57763-1305-2659, №57764-1305-2659, №57765-1305-2659, №57766-1305-2659 вважаються врученими платнику податків, саме 31.07.2018, і строк звернення до суду для оскарження даних рішень почався з 31.07.2018 та тривав 1095 днів.

За таких обставин строк позовної давності для оскарження даних рішень закінчився 31.07.2021.

Оскільки відповідь про результат розгляду скарги була отримана платником 03.09.2021, то процедура адміністративного оскарження податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу в судовому порядку завершилася 03.10.2021, тобто позовна заява ОСОБА_1 є такою що подана з пропущенням строку на судове оскарження з урахуванням позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19.

Дослідивши матеріали справи, клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої-третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, загальний строк звернення до суду з адміністративним позовом становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а у випадку використання позивачем досудового порядку вирішення спору такий строк становить три місяці з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги, або шість місяців з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою у випадку, якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом.

При цьому КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Статтею 102 ПК України визначено строки давності та їх застосування. При цьому строки давності для визначення податкових зобов`язань, для стягнення податкового боргу, для повернення надміру сплачених грошових зобов`язань тощо становлять 1095 днів.

Отже, строк для звернення до суду платника податків із вимогою щодо визнання протиправним рішення контролюючого органу повинен визначатися за правилами п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням ст. 102 ПК України (1095 днів із дня отримання такого рішення), незалежно від того, чи скористалася особа своїм правом на досудове вирішення спору шляхом застосування процедури адміністративного оскарження.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Відповідно до п. 42.2. ст. 42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

При цьому добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків».

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.09.2019 у справі № 825/1109/16, де суд, відмовляючи у задоволені касаційної скарги позивача, зазначив наступне: «Судами встановлено, що з метою стягнення податкового боргу позивачем направлено на адресу відповідача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, податкову вимогу від 20.03.2014 №590-25.

Зазначену податкову вимогу підприємством поштового зв`язку повернуто до Чернігівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.12.2020 по справі №340/1451/20 зазначено, що «причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

- це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

- це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

- ця обставина виникла протягом строку, який пропущено;

- ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Таким чином, дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на те, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.»

У постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 140/30/20, суд, задовольняючи касаційну скаргу ГУ ДПС у Львівській області, зазначив наступне:

«В той же час суд звертає увагу на тому, що жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка і т.д.) щодо вручення податкової вимоги. Відтак зазначений вище висновок суду апеляційної інстанції не ґрунтується на жодній нормі законодавства.

При вирішенні спорів щодо стягнення боргу, зокрема якщо предметом спору є факт надсилання податкової вимоги, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що податковим органом надіслано податкову вимогу в порядку встановленому законом, платник податків має спростовувати ці доводи.

Товариством не спростовано доводи податкового органу, стосовно надіслання податкової вимоги в порядку встановленому законом.

Враховуючи зазначене вище правове регулювання, досліджені судами попередніх інстанцій докази, Суд визнає, що податкову вимогу надіслано в порядку встановленому Податковим кодексом України, що свідчить про наявність підстав про стягнення податкового боргу.

Окрім того, Суд звертає увагу на тому, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків».

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Щодо застосування строку позовної давності в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд зазначив, що дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Тобто практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 16.04.2018 №57762-1305-2659, №57763-1305-2659, №57764-1305-2659, №57765-1305-2659, №57766-1305-2659 були надіслані платнику податків ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а 31.07.2018 повернуті за закінченням встановленого строку зберігання.

Отже, оскаржувані податкові повідомлення-рішення вважаються врученими платнику податків саме 31.07.2018, тому строк звернення до суду для їх оскарження почався з 31.07.2018 та тривав 1095 днів.

За таких обставин строк позовної давності закінчився 31.07.2021.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази існування обставин, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення позивачем процесуальних дій у визначений законом строк і створювали об`єктивні перешкоди, які перешкоджали зверненню до суду.

Таким чином, контролюючим органом було вжито усіх заходів щодо належного повідомлення позивача про винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З вищенаведеного вбачається, що позивач не отримав оскаржувані ППР виключно з власної вини.

Щодо податкової вимоги та рішення про опис майна, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Суд зазначає, що в постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 Верховний Суд відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 3 квітня 2020 року у справі N 2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено, і вважав за необхідне сформулювати такий правовий висновок.

Верховний Суд зазначає, що «КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні в порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою ст. 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішення контролюючих органів, є ст. 56 ПК України. З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України.

Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.»

Для забезпечення узгодженості судової практики з висновком, викладеним у цій постанові, Верховний Суд зазначає, що під час вирішення тотожних спорів повинні враховуватися наведені висновки щодо застосування норм права незалежно від того, чи перераховані всі постанови Верховного Суду, в яких викладено правову позицію, від якої відступила судова палата у справі №500/2486/19.

Відповідно до ч. 3-4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п. 8 ч. 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Реалізуючи право на адміністративне оскарження, позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою б/н від 19.07.2021 (вх.. ДПС №Т/1937/ДЗН від 26.07.2021) на податкову вимогу від 07.07.2021 №0-2659 та рішення про опис майна в податкову заставу від 07.07.2021 №0-2659.

Рішенням Державної податкової служби України від 31.08.2021 №77501/Т/99-00-13-05-08 залишено без змін податкову вимогу від 07.07.2021 №0-2659 та рішення про опис майна в податкову заставу від 07.07.2021 №0-2659, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Зазначене рішення було направлено позивачу засобами поштового зв`язку на адресу його реєстрації відповідно до ст.ст. 58 і 42 ПК України та отримано ОСОБА_1 03.09.2021, про що свідчить відмітка пошти «вручено» із зазначенням дати вручення « 03.09.2021» і що не заперечує сам позивач, зазначаючи про це в позовній заяві (копія корінця укрпошти №850 з відміткою «вручено» додано відповідачем до матеріалів справи).

Разом з тим провадження по справі № 640/28675/21 відкрито 25.11.2021, а позовна заява датована 10.10.2021.

Отже, оскільки відповідь про результат розгляду скарги була отримана 03.09.2021 процедура адміністративного оскарження податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу в судовому порядку завершилася 03.10.2021, тобто позовна заява ОСОБА_1 є такою що подана з пропущенням строку на судове оскарження з урахуванням позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19.

За наведеного у сукупності, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду і поважних причин такого пропуску судом не встановлено, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 240, 241, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника Головного управління ДПС у м. Києві про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя М.М.Панов