Справа № 440/3927/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 р. Справа № 440/3927/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2024, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 05.06.24 у справі № 440/3927/24

за позовом Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 "

до ОСОБА_1

про відшкодування вартості предметів однострою особистого користування,

ВСТАНОВИВ:

Департамент поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (далі за текстом також позивач, ДПОП «ОШБ «Лють») звернувся до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі за текстом також відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просив стягнути невідшкодовану суму вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, в розмірі 12723,32 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " кошти на відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, у сумі 12723 гривні 32 копійки.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, не враховано всі фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору.

В апеляційній скарзі відповідач викладає обставини справи та зазначає, що про розгляд справи у суді першої інстанції повідомлений не був; вартість предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, відшкодована позивачу 02.03.2024, що підтверджується платіжною інструкцією, копію якої надано до суду апеляційної інстанції.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Просить також стягнути з позивача судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу, понесені відповідачем під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, у сумі 15200 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки відповідач не повідомив ДПОП «ОШБ «Лють» про здійснення оплати суми заборгованості за вартість предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, про яку відповідачу було повідомлено у Наказі від 29.02.2024 за № 291 о/с. Вважає суму витрат на правову допомогу, яку просить стягнути відповідач, у сумі 15200 грн, необґрунтованою, оскільки ця справа є справою незначної складності, розглядається у спрощеному провадженні.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що сержант поліції ОСОБА_1 проходив службу в Департаменті поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на посаді поліцейського взводу № 3 роти № 2 батальну № 3 полку управління поліції особливого призначення № 2 ДПОП "ОШБ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Відповідно до вимог пункту 17 розділу VII Порядку №772 відповідачу під час проходження служби в поліції видані предмети однострою, що підтверджується довідкою-розрахунком від 27 лютого 2024 року № 160.

Наказом Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Національної поліції України від 29 лютого 2024 року № 291 о/с сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу № 3 роти № 2 батальну № 3 полку управління поліції особливого призначення № 2 ДПОП "ОШБ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закон України "Про національну поліцію" (за власним бажанням).

Цим наказом визначено вартість предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився на момент звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, у сумі 12723,32 грн. Копію зазначеного наказу вручено відповідачу 29 лютого 2024 року.

Посилаючись на невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування вартості предметів однострою, строк експлуатації яких не закінчився, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач суму вартості предметів однострою добровільно не відшкодував, Наказ Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 291 о/с від 29 лютого 2024 року в частині визначення вартості предметів однострою не оскаржив.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (надалі - Закон № 580-VIII).

Згідно з частиною першою статті 17 Закону № 580-VIII (тут та надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частин першої та другої статті 20 Закону № 580-VIII поліцейські мають єдиний однострій. Поліцейський отримує однострій безоплатно. Зразки предметів однострою поліцейських затверджує Кабінет Міністрів України.

Правила носіння та норми належності однострою поліцейських затверджує Міністр внутрішніх справ України (частина четверта статті 20 Закону № 580-VIII).

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону № 580-VIII).

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України (частина третя статті 59 Закону № 580-VIII).

Опис і зразки предметів однострою поліцейських затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 823 "Про однострій поліцейських".

Механізм забезпечення поліцейських одностроєм згідно з нормами належності однострою поліцейських, організацію його використання та обліку визначає Порядок забезпечення поліцейських одностроєм, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 вересня 2017 року № 772 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 24 грудня 2019 року № 1100), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.10.2017 за №1224/31092, зі змінами, внесеними Наказом Міністерства внутрішніх справ від 14 вересня 2022 року № 576 (далі - Порядок № 772).

Відповідно до пункту 2 Розділу І Порядку № 772 однострій - загальна назва форменого одягу поліцейського, що складається з предметів, які видаються в тимчасове користування для виконання службових завдань, тренувань, навчань, занять тощо (інвентарне майно), та предметів особистого користування, які видаються в постійне користування і не використовуються як інвентарне майно; строк носіння (експлуатації) предметів однострою - час, установлений нормами належності, протягом якого предмет має носитися або перебувати в експлуатації.

За змістом пункту 3 Розділу І Порядку № 772 забезпечення одностроєм поліцейських здійснюється відповідними підрозділами з питань матеріально-технічного та ресурсного забезпечення (далі - підрозділ забезпечення) залежно від місця проходження служби в поліції, а саме: поліцейських, які проходять службу в органах, закладах, установах поліції, Департаменті патрульної поліції.

Використання предметів однострою, які не відповідають описам та зразкам, затвердженим Кабінетом Міністрів України, забороняється. Рішення щодо подальшого обліку, використання або списання таких предметів однострою приймається керівником відповідного органу поліції, ЗВО, інших державних органів, установ та організацій у встановленому законодавством порядку (пункт 5 Розділу І Порядку № 772).

Забезпечення одностроєм у поліції здійснюється централізовано структурним підрозділом центрального органу управління поліцією з питань матеріально-технічного та ресурсного забезпечення (пункт 1 Розділу ІІ Порядку № 772).

Строк носіння (експлуатації) предметів однострою починає обчислюватися з дня фактичної видачі їх у користування (експлуатацію). Час зберігання предметів однострою на складі не зараховується до строку їх носіння (експлуатації). На кожного поліцейського для здійснення контролю за станом використання ним предметів однострою згідно з нормами належності та за строками їх носіння (експлуатації) оформлюється арматурна картка. Облік предметів однострою в арматурній картці ведеться з дати призначення поліцейського на відповідну посаду або зарахування на навчання до ЗВО згідно з наказом по особовому складу (пункти 1, 2, 3 Розділу IІІ Порядку №772).

Предмети однострою особистого користування передаються поліцейським безоплатно. Предметами однострою особистого користування забезпечуються поліцейські, визначені в пункті 3 розділу I цього Порядку, із дня призначення на посаду або зарахування на навчання до ЗВО. Предмети однострою особистого користування видаються поліцейським на майбутній термін служби або з урахуванням навчання у ЗВО та на строк, що передбачений нормами належності. Чергова видача поліцейським однострою особистого користування проводиться після закінчення строків його експлуатації (носіння). Дострокова видача предметів однострою дозволяється тільки у випадках, передбачених цим Порядком. Предмети однострою, що належать до видачі поліцейським за декількома нормами, видаються за тією, строк носіння (експлуатації) за якою менший (пункти 1, 2, 3, 4 Розділу ІV Порядку №772).

Однострій, що знаходиться в органах (закладах, установах) поліції, ЗВО, підлягає обов`язковому обліку. Облік здійснюється шляхом оформлення відповідних документів, правильного та своєчасного занесення записів до книг, карток та інших облікових документів усіх операцій з руху та змін якісного стану предметів однострою. Однострій особистого користування, що надходить до органів (закладів, установ) поліції, ЗВО, обліковується відповідною бухгалтерською службою органу (закладу, установи) поліції, ЗВО на рахунку, передбаченому для обліку активів, що придбані (вироблені, отримані) та утримуються з метою подальшого розподілу, передачі або продажу, у встановленому законодавством порядку (пункт 2 Розділу VII Порядку №772).

Книги та інші документи з обліку однострою оформлюються та ведуться згідно з вимогами цього Порядку і зберігаються згідно з вимогами законодавства. Упровадження облікових документів невстановленої форми заборонено (пункт 3 Розділу VII Порядку № 772).

Підставою для оформлення арматурної картки є наказ про призначення на посаду (зарахування на навчання) в орган (заклад, установу) поліції, ЗВО, а на поліцейського, якого переведено з іншого органу (закладу, установи), ЗВО, крім наказу, - атестат на предмети однострою (абзац перший пункту 11 Розділу VII Порядку № 772).

За змістом пункту 1 розділу V Порядку № 772 відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, здійснюється в разі звільнення поліцейського із служби з таких підстав: за власним бажанням (крім поліцейських, які мають стаж служби в поліції 10 років і більше).

Пунктом 3 розділу V Порядку № 772 передбачено, що розрахунок суми відшкодування здійснюється підрозділом забезпечення шляхом оформлення Довідки-розрахунку. Довідка-розрахунок оформлюється в трьох примірниках та реєструється в журналі обліку довідок-розрахунків суми коштів, яка має бути сплачена для відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився (додаток 3) (далі - Журнал обліку довідок-розрахунків), який ведеться підрозділом забезпечення.

Один із примірників Довідки-розрахунку зберігається в підрозділі забезпечення, що її видав, другий та третій примірники надсилаються до підрозділу кадрового забезпечення центрального органу управління поліції, органу, закладу, установи поліції, апарату Міністерства внутрішніх справ України, органу, закладу, установи, підприємства, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - підрозділ кадрового забезпечення), від якого було отримано запит щодо надання Довідки-розрахунку.

Наказ про звільнення поліцейського із служби в поліції, у якому міститься інформація щодо суми відшкодування, передається підрозділом кадрового забезпечення до служби діловодства з метою його своєчасного надсилання до підрозділу забезпечення і бухгалтерської служби ДУ "ЦОП", органу, закладу, установи поліції, Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України", органу, закладу, установи, підприємства, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - бухгалтерська служба) /пункт 5 розділу V Порядку № 722/.

Відповідно до пунктів 9, 10 розділу V Порядку № 722 строк добровільного відшкодування поліцейським, особою, яку звільнено із служби в поліції, вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, становить п`ятнадцять днів із дня його звільнення із служби в поліції. У разі непогашення поліцейським, особою, яку звільнено із служби в поліції, суми відшкодування протягом 15 днів з дня його звільнення із служби в поліції підрозділ забезпечення в триденний строк інформує підрозділ правового (юридичного) забезпечення за місцем звільнення із служби для організації претензійної та позовної роботи відповідно до законодавства України.

Отже, у силу наведених вище положень Порядку № 772 у разі звільнення поліцейського зі служби за власним бажанням (крім поліцейських, які мають стаж служби в поліції 10 років і більше), ним повинна відшкодовуватись вартість предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив службу в поліції та звільнений зі служби за власним бажанням. Станом на день звільнення стаж служби відповідача в поліції складає 4 роки 11 місяців 05 днів.

Матеріали справи також підтверджено та відповідачем не заперечується факт отримання предметів однострою.

Вартість предметів однострою, строк експлуатації яких не завершився, визначена у довідці-розрахунку від № 160 від 27 лютого 2024 року та Наказі Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 291 о/с від 29 лютого 2024 року, які були вручені відповідачу в день звільнення зі служби.

Разом з цим до апеляційної скарги відповідачем надано копію платіжної інструкції №0.0..1 від 02.03.2024, відповідно до якої вартість предметів однострою, строк експлуатації яких не завершився, у сумі 12723,32 грн відшкодована позивачем ДПОП «ОШБ «Лють» 02.03.2024

Отже, відповідач суму вартості предметів однострою відшкодував добровільно до дати звернення позивача з позовом у цій справі (28.03.2024).

Доводи позивача щодо обов`язку відповідача вживати заходи щодо повідомлення ДПОП «ОШБ «Лють» про здійснення оплати суми заборгованості за вартість предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, нормативно не обґрунтовані, з огляду на що не беруться колегією суддів до уваги.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги приймаються колегією суддів у якості належних.

Суд апеляційної інстанції ураховує, що копія ухвали про відкриття провадження у справі направлялась за адресою позивача, зазначеною в Єдиному державному демографічному реєстрі, проте остання повернулась до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання", що унеможливило подання відповідачем доказів на спростування доводів позовної заяви до суду першої інстанції.

Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу понесених під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, у сумі 15200,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.

Водночас склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.18 у справі №815/4300/17, від 11.04.18 у справі №814/698/16, від 18.10.18 у справі №813/4989/17.

Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто питання розподілу судових витрат пов`язане з суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися у тому числі через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі №520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачем на підтвердження витрат з оплати професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції надано до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги від 01.11.2024, предметом якого є підготовка та подання апеляційної скарги на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року у справі № 440/3927/24.

Дослідивши подані відповідачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що підготовка справи до судового розгляду у суді апеляційної інстанції не передбачала збирання значного обсягу доказів; матеріали справи не містять доказів опрацювання та застосування судової практики на стадії апеляційного провадження; змістовна частина апеляційної скарги складається з двох сторінок.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач указує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, зокрема, зауваження позивача про необґрунтованість заявленої відповідачем суми витрат, критерій реальності таких витрат, розумність їхнього розміру, фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, колегія суддів уважає заявлену відповідачем до відшкодування суму витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції завищеною та такою, що підлягає зменшенню.

Отже, колегія судів уважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації відповідачу за рахунок позивача, у сумі 1 500 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів також ураховує, що відповідачем під час розгляду справи понесені витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 4 542 грн.

Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу відповідача задоволено та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов суб`єкта владних повноважень залишено без задоволення, відповідач не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору, стягнувши з Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень 4 542 грн на користь відповідача.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 у справі № 440/3927/24 скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " залишити без задоволення.

Стягнути з Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4 542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова