Справа № 753/16877/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

суддів: Карпушової О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в м. Києві на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції в м. Києві (далі - відповідач), в якому просила про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП.

Позов обґрунтовує тим, що постановою від 08.08.2024 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП ОСОБА_1 та накладено на неї штраф у розмірі 3 400,00 грн, на підставі того, що остання зробила завідомо неправдивий виклик за телефоном « 102» за фактом домашнього насильства, що у подальшому не підтвердилось. Зазначає, що постанова є незаконною, оскільки представниками поліції не були об`єктивно та у повній мірі з`ясовані дійсні обставини справи, внаслідок чого представники правоохоронних органів помилково дійшли висновку про відсутність домашнього насилля щодо позивачки зі сторони її колишнього чоловіка. Натомість, 08.08.2024 колишній чоловік позивача ОСОБА_2 застосував по відношенню до позивачки фізичне насилля, що підтверджується висновком експертного дослідження від 08.08.2024. Зазначене спростовує висновки представника патрульної поліції і щодо відсутності факту домашнього насилля і щодо безпідставного та завідомо неправдивого виклику ОСОБА_1 патрульної поліції. Вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, у зв`язку із чим просить постанову про притягнення ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП - задоволено.

Постанову ГБВ № 349012 по справі про адміністративне правопорушення, ухвалену 08.08.2024 інспектором сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві лейтенантом поліції Служалим Андрієм Анатолійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП - скасовано.

Справу стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП - закрито за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що працівники поліції передчасно та безпідставно дійшли висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП «Вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування».

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він наполягає на законності оскаржуваного рішення.

Відповідно до норм статті 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення. Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

На виконання вимог зазначеної статті дану справу терміново призначено до розгляду.

Відповідно до ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами статті 311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ГБВ № 349012 від 08.08.2024, винесеної інспектором СПДН ВП Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3, до адміністративної відповідальності притягнуто ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП, а саме за те, що 08.08.2024 о 00 год. 10 хв. за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 здійснила завідомо неправдивий виклик поліції по спеціальній лінії 102 «Домашнє насильство», по факту інформація не підтвердилась. На позивача було накладено штраф у розмірі 3 400,00 грн.

Не погоджуючись із постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 183 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань у виді накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція ст. 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Так, згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Тобто, як вірно зауважено судом, КУпАП зобов`язує суб`єкта владних повноважень, що використовує свої повноваження, перед прийняттям рішення про притягнення до адміністративної відповідальності зібрати всі докази, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростувати надані свідчення.

Як встановлено судом у судовому засіданні, зокрема, з показань свідка ОСОБА_3 , після прибуття за викликом за місцем проживання позивача, він дійшов висновку про відсутність події домашнього насильства та, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. При цьому ані у ОСОБА_1 , ані у її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який міг бути свідком події завідомо неправдивого виклику поліції, працівниками поліції пояснення відібрані не були.

В обґрунтування доводів правомірності складення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем був наданий відеозапис з боді-камер поліцейських ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які прибули на місце події за викликом ОСОБА_1 .

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису судом вірно встановлено, що позивачка дійсно повідомила працівникам поліції, що викликала поліцію, аби представники правоохоронних органів щось зробили з її колишнім чоловіком ОСОБА_2 , який перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Проте причиною виклику поліції називала застосування до неї зі сторони ОСОБА_2 фізичного та психологічного насильства. Зокрема, протягом відеозапису ОСОБА_1 неодноразово зазначала працівникам поліції, що колишній чоловік у той вечір, 08.08.2024, ліз до неї битися, ображав її нецензурними словами. Окрім того, зазначала, що це вже не перший випадок домашнього насильства і вказувала як на доказ неправомірної поведінки ОСОБА_2 , зокрема, на вибите раніше ним у стані алкогольного сп`яніння скло у дверях на балкон. При цьому, аби довести працівникам поліції свої твердження, ОСОБА_1 при працівниках поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_5 телефонувала своїй родичці, аби та підтвердила правдивість її слів. Окрім того, вбачаючи, що працівники поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на думку позивача зневажливо до неї відносяться та відверто ставлять під сумнів її доводи, запитала у них чи потрібно їй викликати інший наряд поліції.

Суд звернув увагу, що працівниця поліції ОСОБА_6 пропонувала ОСОБА_1 показати на тілі сліди застосування до неї ОСОБА_2 фізичного насилля. Разом з тим, як зазначила сама ОСОБА_1 , синці на тілі у неї проявилися лише на ранок.

При цьому, судом визнано висновок експертного дослідження № 043-236-2024 від 08.08.2024, який наданий позивачем на підтвердження спричинення їй 08.08.2024 ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень, неналежним доказом, оскільки всупереч вимогам ч. 7 ст. 101, ч. 6 ст. 104 КАС України експертний висновок не мітить відомостей, що він підготовлений для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Водночас, судом вірно зауважено, що відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», під ознаки домашнього насильства підпадає не тільки фізичне насильство.

Так, зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно із п. 14 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З огляду на ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до основних засад запобігання та протидії домашньому насильству серед іншого належать: гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правничу допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до п.п. 1-4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству належать: 1) виявлення фактів домашнього насильства та своєчасне реагування на них; 2) прийом і розгляд заяв та повідомлень про вчинення домашнього насильства, у тому числі розгляд повідомлень, що надійшли до кол-центру з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей, вжиття заходів для його припинення та надання допомоги постраждалим особам з урахуванням результатів оцінки ризиків у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спільно з Національною поліцією України; 3) інформування постраждалих осіб про їхні права, заходи і соціальні послуги, якими вони можуть скористатися; 4) винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників.

Судом зазначено, що працівниками поліції безпідставно не була здійснена процедура оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, передбачена Порядком проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України від 13 березня 2019 року № 369/180 (далі - Порядок № 369/180).

Так, зокрема, відповідно до п.п. 1, 2 розділу ІІ Порядку № 369/180 оцінка ризиків проводиться за факторами небезпеки/ризиків щодо вчинення домашнього насильства, передбачених у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства згідно з додатком до цього Порядку, шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який ураховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.

Окрім того, обов`язок під час реагування на факти домашнього насильства, вжиття заходів щодо його припинення та надання допомоги постраждалим особам з урахуванням результатів оцінки ризиків передбачений п. 2.3 розділу ІІ Посадової інструкції інспектора сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_3, затвердженої 07.06.2024 начальником Дарницького УП ГУНП у м. Києві полковником поліції Жидовцевим А.

З огляду на зазначене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що внутрішнього переконання працівника поліції ОСОБА_3 для прийняття рішення про відсутність події домашнього насильства, як він зазначив у судовому засіданні, надаючи покази як свідок, було недостатньо. Адже для з`ясування чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні КУпАП покладає на уповноважену особу обов`язок зібрання доказів у справі. Зокрема, працівники поліції мали відібрати пояснення у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , опитати свідків, зокрема, сусідів, які могли чути обставини події 08.08.2024, здійснити процедуру оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, передбачену Порядком № 369/180 тощо, що здійснено не було.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що працівники поліції передчасно та безпідставно дійшли висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП «Вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування».

Відповідно до п.п. 3-5, 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; вживає всіх можливих заходів для надання домедичної допомоги особам, які постраждали внаслідок кримінальних чи адміністративних правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в ситуації, небезпечній для їхнього життя чи здоров`я.

Колегія суддів пристає на доводи позивачки, що вона викликала поліцію, оскільки внаслідок вчинення щодо неї її колишнім чоловіком дій, що містили ознаки домашнього насильства, переживала за своє здоров`я та життя, сподівалась, що працівники правоохоронного органу у цьому випадку її захистять. Натомість сама була притягнута до адміністративної відповідальності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року по справі № 338/855/17 зазначено, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно із ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Водночас оскаржувана постанова не містить доказів, що свідчать про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП України.

Отже, колегія суддів вважає, що працівники поліції передчасно та безпідставно дійшли висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП «Вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування», а досліджені судом докази у справі підтверджують доводи позивача ОСОБА_1 про наявність у неї підстав для побоювання за свою безпеку.

Таким чином, колегія суддів відзначає, що судом першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, повно та правильно встановлено обставини цієї справи, а тому доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 315, 316, 321 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Повний текст рішення виготовлено 11 березня 2025 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев