Справа № 240/10625/24
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10625/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

11 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Моніча Б.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

З 01.01.2018 позивачу проведено перерахунок пенсії на виконання постанови Кабінету Міністрів України №103.

Станом на 01.03.2024 року проведено черговий перерахунок (індексацію) пенсії Позивача і перерахований її розмір становив 25 824,65 грн., в тому числі:

- 2464,29 грн. індексації, передбаченої постановою КМ України №118 від 16.02.2022 року "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення в 2022 році";

- 1500,00 грн. індексації, передбаченої постановою КМ України №168 від 24.02.2023 року "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення в 2023 році";

- 1500,00 грн. індексації, передбаченої постановою КМ України №185 від 23.02.2024 року "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення в 2024 році";

- 2000,00 грн. щомісячної надбавки, передбаченої постановою КМ України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14 липня 2021 р. № 713.

Проте виплата пенсії з 01.03.2024 року позивачу проводиться лише в розмірі 23610,00 грн.

Листом відповідач від 09.05.2024 року зазначив, що такі обмеження у виплаті пенсії позивачу зумовлені вимогами ст.43 Закону № 2262-XII (в редакції відповідно до Закону №3668-VI)

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки в даному випадку позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, тому колегія суддів надає оцінку апеляційній скарзі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині задоволених позовних вимог.

За приписами частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII (в редакції відповідно до Закону №3668-VI від 08.07.2011) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що правові норми (в цілому) ч.7 ст.43 Закону №2262-XII, які передбачали обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність і що набули чинності відповідно до Закону №3668-VI та Закону №911-VIII, були предметом судового розгляду Конституційним Судом України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (справа № 1-38/2016).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 обидва речення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з дня набрання чинності вказаного рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 обмеження пенсій, призначених відповідно до положень Закону N 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, є неконституційними.

Тобто, обмеження розміру пенсії, призначеної у відповідності до вимог Закону N 2262-XII не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Одночасно суд враховує, що відповідно до копії розрахунку пенсії Позивача, долученої о позову та дослідженої судом, індексації пенсії Позивача з 01.03.2023 року та з 01.03.2024 року проведено у відповідності до постанов КМ України відповідно від 24.02.2023 року №168 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення в 2023 році" і відповідно до постанови КМ України №185 від 23.02.2024 року "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення в 2024 році".

Жодних доказів щодо невиплати нарахованої індексації з 01.03.2023 року до суду не надано.

Долучений до позову розрахунок свідчить, що обмеження виплати пенсії позивачу в повному обсязі мало місце саме з 01.03.2024 року.

Колегія суддів враховує, що відповідно до вимог ч.2 ст.55 Закону №2262-XII нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо обмеження Позивачу у виплаті з 01.03.2024 року пенсії в повному обсязі є протиправними.

З огляду на вказані вище обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту та поновленню шляхом зобов`язання Відповідача виплачувати Позивачу з 01.03.2024 року раніше нараховану пенсію в повному розмірі, в тому числі з урахування індексації пенсії відповідно до постанови КМ України №168 від 24.02.2023 року "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення в 2023 році" і відповідно до постанови КМ України №185 від 23.02.2024 року "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення в 2024 році" та із врахуванням раніше виплачених сум.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Моніч Б.С.