Справа № 320/30837/23
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.02.2008 по теперішній час в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши періоди роботи з 01.02.2008 по теперішній час в подвійному розмірі та виплатити заборгованість з 02.01.2023.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що пенсійний орган протиправно не обчислив у подвійному розмірі його стаж за роботу на посаді лікаря - анестезіолога в КНП "Олександрівська клінічна лікарня м. Києва" з 01.02.2008 по теперішній час відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Головного управління ПФУ у Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що період роботи позивача з 10.01.1997 по 03.01.2002 обраховано в подвійному розмірі. Вважає, що відсутні підстави для зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.02.2008 по теперішній час в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки поширено дію цієї статті на пенсіонерів, які працювали у зазначених закладах і вийшли на пенсію до 15.08.2023.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2024 та від 19.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 02.01.2023 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 06.04.1982, довідки КНП "Олександрівська клінічна лікарня м. Києва" від 14.02.2023 №451/02, позивач у період з 01.02.2008 по теперішній час працює на посаді лікаря-анестезіолога для надання ургентної допомоги відділення реанімації та інтенсивної терапії для урологічних та гінекологічних хворих.

Позивач 04.04.2023 звернувся до відповідача із заявою-скаргою про перерахунок його стажу роботи за період 01.02.2008 по теперішній час у подвійному розмірі відповідно до положень статті 60 Закону № 1788-XII.

Листом від 18.04.2023 №1000-0202-8/58199 Головним управлінням ПФУ у Київській області повідомлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 42 роки 8 місяців 26 днів. Стаж за період з 10.01.1997 по 03.01.2022 зараховано в подвійному розмірі. До страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності, які підтверджено документально та пропорційно сплаченим страховим внескам.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.02.2008 по теперішній час в подвійному розмірі, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог і, відповідно, наявності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За змістом частини першої статті 92 Конституції України, права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав та свобод, основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-ХІІ та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 цього Закону визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, окрім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004р. застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До набрання чинності Законом №1058-IV умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначав Закон №1788-ХІІ.

Як передбачено ст.60 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до положень ст.62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У свою чергу, порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, із записів копії трудової книжки НОМЕР_1 від 06.04.1982, а також довідки КНП "Олександрівська клінічна лікарня м. Києва" від 14.02.2023 №451/02 вбачається, що позивач у період з 01.02.2008 по теперішній час працює на посаді лікаря-анестезіолога для надання ургентної допомоги відділення реанімації та інтенсивної терапії для урологічних та гінекологічних хворих.

Відповідно до Постанови №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», до таких відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Відповідно до Наказу №841, яким затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу, у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.

При цьому, згідно Наказу №303 затверджено рекомендації щодо структури служби анестезіології та інтенсивної терапії в лікувально-профілактичних закладах України, згідно яких для виконання завдань, які стоять перед службою анестезіології, в лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток організується анестезіологічна група.

При наявності в лікарні чи пологовому будинку 75 ліжок хірургічного профілю, а в центральній районній лікарні та онкологічного диспансеру - 50 ліжок хірургічного профілю, встановлюється не менше однієї посади лікаря-анестезіолога.

В лікарнях, які надають екстрену цілодобову медичну допомогу з числом ліжок хірургічного профілю не менше 200, в дитячих лікарнях - не менше 150, додатково встановлюється 3,75 посади лікарів-анестезіологів.

Таким чином, робота лікарем анестезіологом у відділеннях лікарень також прирівняна до роботи в реанімаційних відділеннях.

Відповідно до спеціального листа Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 року №10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, вказано, що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів - анестезіологів - реаніматологів та медичних сестер-анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 року №605 «Про поліпшення анестезіолого-реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії.

Окрім того, листом Пенсійного фонду України №3544-03 було роз`яснено, що: «При вирішенні питання зарахування у подвійному розмірі періодів роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я необхідно керуватися спільним листом Міністерства праці і соціальної політики України, Пенсійного фонду України та Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2002».

Відповідно до цього листа до стажу роботи у подвійному розмірі зараховується час роботи у відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів, оскільки Наказом №303 відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ, із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

Враховуючи наведене, до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, відповідно до Наказу №303: у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії».

17.06.2011 року за вих. №1239302-20 Пенсійний фонд України спрямував до головних управлінь Пенсійного фонду України лист для використання в роботі лист Міністерства охорони здоров`я України від 02.02.2011 року №10.01.10/303 щодо зарахування періодів роботи працівників у анестезіологічних відділеннях, у якому зазначено: «Міністерство охорони здоров`я України розглянуло звернення Міністерства соціальної політики України щодо порядку обчислення стажу роботи працівникам анестезіологічних відділень закладів охорони здоров`я за нормами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та повідомило, що листом від 08.12.2006 року №10.01.2009 Міністерство охорони здоров`я направило на адресу Пенсійного фонду України перелік відділень, які діяли згідно з раніше діючими наказами у реанімаційній службі та перелік відділень, які повинні створюватися у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я згідно з Наказом №303.

З метою усунення непорозумінь, які мають місце під оформлення пенсій медичним працівникам органами пенсійного забезпечення та враховуючи те, що наказом МОЗ України від 23.02.2000 року №33 «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров`я» затверджені штатні нормативи вказаних підрозділів згідно з вимогами Наказу №303, Міністерство охорони здоров`я листом від 23.06.2005 року №10.03.67/1197 «Про приведення назв структурних підрозділів та найменувань посад працівників у відповідність з наказами МОЗ України» запропонувало обласним управлінням охорони здоров`я проаналізувати штатні розписи підпорядкованих закладів охорони здоров`я та привести їх у відповідність до чинних наказів МОЗ України.

При цьому, враховуючи, що основними завданнями відділення анестезіології, як і відділення анестезіології-реанімації, є здійснення комплексу заходів щодо підготовки і проведення загальної анестезії (наркозу) і регіонарної анестезії при операціях, пологах, діагностичних і лікувальних процедурах, здійснення комплексу заходів щодо відновлення корекції і підтримання порушених функцій життєво важливих органів і систем, які виникли внаслідок захворювання, травми, оперативного втручання та інших причин, Міністерство вважає, що періоди роботи працівників у анестезіологічних відділеннях можна зараховувати згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі».

Так, із листа-відповіді Головного управління ПФУ у Київській області вбачається, що останній повідомив позивача про те, що його стаж за період з 10.01.1997 по 03.01.2022 зараховано в подвійному розмірі.

Однак, колегія суддів встановила, що із розрахунку стажу, який наданий до суду першої інстанції вбачається, що період із 10.01.1197 по 03.01.2022 зараховано в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а період роботи з 01.02.2008 по теперішній час не зараховано в подвійному розмірі.

Виходячи із зазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відмова відповідача у зарахуванні позивачу періоду його роботи з 01.02.2008 до теперішній час до стажу роботи у подвійному розмірі є протиправною.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апеляційна скарга Головного управління ПФУ у Київській області містить доводи щодо позовних вимог, які не заявлені позивачем у цій справі, а також не стосуються предмету спору у цій справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суду у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі №320/30837/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

В.В.Кузьменко