Справа № 300/8955/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/8955/24 пров. № А/857/6549/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 300/8955/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій,

місце ухвалення судового рішення м. Івано-Франківськ
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїЧуприна О.В.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській область (надалі - відповідач 2) в якому просив:

визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.10.2024 о/р НОМЕР_1 щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з посадовим окладом, розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року 3028 гривень;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з посадовим окладом, розрахованим з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року 3028 гривень, у розмірі 68% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 16.09.2024 за №04-12/59-24, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 300/8955/24 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.10.2024 о/р НОМЕР_1 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 18.09.2024 за №04-12/65-24.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2024 виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 18.09.2024 за №04-12/65-24, з урахуванням фактично виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (ідентифікаційний код юридичної особи 13559341) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач-1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Враховуючи те, що базовий розмір посадового окладу судді у 2021 році в порівнянні до 2024 року залишився не змінним, то підстав для проведення перерахунку грошового утримання позивача з врахуванням нової довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 18.09.2024 за №04-12/65-24, немає.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій.

При цьому, суд вказав, що предметом розгляду за оскаржуваним рішенням була довідка Івано-Франківського апеляційного суду за №04-12/65-24 від 18.09.2024. Саме довідку із такими реквізитами позивач подав разом із позовною заявою.

В той же час, в адміністративному позові ОСОБА_1 просив здійснити перерахунок по довідці з іншими реквізитами та датою її видачі, зокрема, - від 16.09.2024 за №04-12/59-24.

Відтак, суд зазначив, що позивач в прохальній частині позовної заяви добросовісно помилився, визначаючи ідентифікуючі дані довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Щодо вимоги про зобов`язання Управління здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з відсоткового значення 68% суддівської винагороди, то суд зазначив, що така є похідною, публічно-правовий спір у відношенні до якої ще не виник.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Вищої ради правосуддя від 12 вересня 2017 року за №2747/о/15-17 ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.50)

Наказом голови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2017 року за №210-ос позивача відраховано з 19.09.2017 року із складу Апеляційного суду Івано-Франківської області (а.с.49).

На підставі заяви про призначення пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 20.09.2017 призначено ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ від 02.06.2016 (а.с.42-43).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.11.2017 у справі №344/14895/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/70454526), залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2018 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/71978287) адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання задоволено, зокрема:

- визнано дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання у розмірі 88% суддівської винагороди при стажі роботи на посаді судді 24 роки 9 місяців 9 днів, без урахування половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка та календарного періоду проходження строкової військової служби протиправними;

- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка з 01 вересня 1977 року по 17 червня 1982 року, що складає 2 роки 4 місяці 23 дні, а також календарний період проходження строкової військової служби у Збройних Силах Союзу РСР з 01 жовтня 1982 року по 26 вересня 1984 року, що складає 1 рік 11 місяців 25 днів;

- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську починаючи з 20 вересня 2017 року провести перерахунок, нараховувати і виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010р. №№ 41-45, ст.529; 2015р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами) без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з подальшим перерахуванням у випадку зміни суддівської винагороди діючого судді та виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

На виконання коментованої постанови суду від 22.11.2017 у справі №344/14895/17, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області розпорядженням від 28.02.2018 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.68).

В подальшому, позивач звернувся до Управління із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/102-20 та рішенням від 18.05.2020 за №136/05 отримав відмову за вказаним зверненням (а.с.101-108).

Коментована відмова була предметом судового розгляду за позовом ОСОБА_1 , так, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 у справі №300/2907/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94035158), яке за наслідками апеляційного перегляду 09.03.2021 набрало законної сили, позов задоволено частково, зокрема:

- визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 18.05.2020 №136/5 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/102-20;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/102-20 з урахуванням фактично виплачених сум.

Також рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 у справі №300/3191/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112582246) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій задоволено повністю:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку з 15 лютого 2023 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без урахування до стажу роботи судді половини строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка та періоду проходження строкової служби в армії.

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 15 лютого 2023 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 68 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі стажу роботи на посаді судді, який працює на відповідній посаді, згідно з Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Івано-Франківським апеляційним судом 20.01.2023 за 03-37/1/2023, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на отримання 68 відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1977 по 17.06.1982, що складає 2 роки 4 місяці 23 дні, та період проходження строкової військової служби у Збройних Силах Союзу РСР з 01.10.1982 по 26.09.1984, що складає 1рік 1 місяців 25 днів, з урахуванням раніше виплачених сум.

ГУ ПФУ в Івано-Франківській області рішенням №76 від 06.02.2024 провело перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 у справі №300/3191/23, виходячи з 68% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі стажу роботи на посаді судді, який працює на відповідній посаді (а.с.179).

В подальшому, Івано-Франківський апеляційний суд видав ОСОБА_1 довідку від 18.09.2024 за №04-12/65-12 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, станом на 01.01.2024, визначена в розмірі 266 464,00 гривень, в тому числі: посадовий оклад 166 540,00 гривень та доплата за вислугу років (60%) 99 924,00 гривень (а.с.9).

Позивач 21.10.2024 звернувся до відділу обслуговування громадян №6 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив перерахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці (а.с.28-29).

До означеної заяви ОСОБА_1 , серед іншого, долучено копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 20.04.1999, довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.30-34).

Розглянувши за принципом екстериторіальності заяву позивача від 21.10.2024, разом із долученими до такої документами, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення від 28.10.2024 о/р НОМЕР_1 , яким відмовило позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Спірна відмова мотивована тим, що статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VIII передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді встановлюється в залежності від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а починаючи з січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, становить 2102 гривень, відтак відсутні підстави для проведення перерахунку у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди (а.с.11).

Вважаючи протиправною та такою, що підлягає скасуванню вказану відмову, позивач звернувся з цим позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Приписами пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України регламентовано, що статус суддів визначається виключно законами України. При цьому матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон N2 1402-УШ) констатовано, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Статтею 4 цього Закону визначено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною другої цієї правової норми суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону України № 1402-VIII, яка згідно з рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

За приписами пункту 1 частини четвертої статті 135 Закону № 1402-УІІІ до базового розміру посадового окладу визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовується регіональний коефіцієнт 1,1, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 3028 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні.

Спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 18.09.2024 за №04-12/65-24 станом на 01.01.2024, виходячи з прожиткового мінімуму станом на 01.01.2024 - 3028,00 грн.

Суд наголошує, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом України «Про судоустрій і статус суддів») гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їхнього статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, а також від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.

Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону України «Про прожитковий мінімум» закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Отже, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Усталена та послідовна правова позиція щодо застосування статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» викладена у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 400/2031/21, від 30 листопада 2021 року у справі № 360/503/21, від 22 червня 2023 року у справі № 400/4904/21, від 12 липня 2023 року у справі № 140/5481/22, від 24 липня 2023 року у справі № 280/9563/21, від 25 липня 2023 року у справі № 120/2006/22-а, від 26 липня 2023 року у справі № 240/2978/22, від 27 липня 2023 року у справі № 240/3795/22, від 02 серпня 2023 року у справі №560/5597/22, від 18 жовтня 2023 року у справі № 400/12428/21, від 20 листопада 2023 року у справі № 120/709/22-а.

Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року (3028,00 грн.) на іншу розрахункову величину, яка Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» було неправомірним.

Верховний Суд в постанові від 13 вересня 2023 року в справі № 240/44080/21 зазначив, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені. До 2021 року відповідачем для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Варто зазначити, що зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який йдеться у позовній заяві (травень 2021 року), а також до Закону України "Про прожитковий мінімум" щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає. Закон України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Закон України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Отже, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" викладена у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 400/2031/21, від 30 листопада 2021 року у справі № 360/503/21, 22 червня 2023 року у справі № 400/4904/21, від 12 липня 2023 року у справі № 140/5481/22 та від 24 липня 2023 року у справі № 280/9563/21.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм та враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, Верховний Суд вважав за необхідне сформулювати такі правові висновки у спірних правовідносинах:

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України "Про судоустрій і статус суддів";

зміна Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.»

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловив і Верховний Суд у постановах від 22.06.2023 у справі № 400/4904/21, від 12.07.2023 у справі № 140/5481/22, від 21.09.2023 у справі № 380/25627/21, від 13.11.2024 у справі № 200/1707/24.

Отже, оскільки відповідно до статті 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій, то суд в даній справі застосовує норму Конституції, яка є нормою прямої дії, що є обов`язком адміністративного суду згідно частин третьої та четвертої статті 7 КАСУ, а саме: у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2024 на підставі довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 16.09.2024 за №04-12/59-24.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд помилково зобов`язав провести перерахунок та здійснити виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Колегія суддів вважає, що аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 зумовлює такі висновки:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Отже, з огляду на приписи п. п. 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та прийняв рішення про відмову у здійсненні перерахунку.

Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зобов`язане провести перерахунок та здійснити виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо зобов`язання вчинити дії.

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області вчинити певні дії підлягає зміні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 300/8955/24 - змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 300/8955/24 слова «Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області» замінити на «Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області».

В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 300/8955/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос