Справа № 340/7156/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2025 року м. Дніпросправа № 340/7156/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року (суддя Г.П. КАЗАНЧУК) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно з трудовою книжкою від 31.08.1978 НОМЕР_1 внаслідок порушення порядку виправлення дати народження Позивача, та щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно з довідками № 51 від 16.07.2015 та № 611 від 08.07.2015, оскільки документи не завірені апостилем; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 92 від 20.05.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, в якому знаходиться електронна пенсійна справа ОСОБА_1 : повторно розглянути заяву, подану ОСОБА_1 13.05.2024 про призначення пенсії за віком; зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком, всі періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 31.08.1978 НОМЕР_1 .

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.05.2024 № 92. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 13.05.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності ця заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яким прийнято рішення № 92 від 20.05.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У рішенні зазначено:

«Пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 63 роки.

Вік заявниці: 63 роки

Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 21 рік.

Страховий стаж особи становить 14 років 5 днів.

За результатом розгляду документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи та безробіття згідно з трудовою книжкою від 31.08.1978 НОМЕР_1 , оскільки запис про виправлення дати народження внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, відсутнє посилання на документ, на підставі якого внесено зміни; періоди роботи згідно з довідками від 16.07.2015 № 51, від 08.07.2015 № 611, оскільки документи не завірені апостилем компетентного органу держави, в якій документи були складені. Також в довідці від 16.07.2015 № 51 дата народження заявниці не відповідає паспортним даним.

Прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу» (21 рік).

Вважаючи протиправним таке рішення, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виявлені недоліки в заповненні трудової книжки серії НОМЕР_1 від 31.08.1978 не є такими, що виключають можливість зарахування зазначених у ній періодів роботи позивача до її страхового стажу. При цьому відповідач не ставить під сумнів достовірність записів, внесених до трудової книжки позивача, а вказує на окремі, незначні недоліки під час заповнення такої трудової книжки. Підставою для відмови у призначенні пенсії по суті є не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача, висновки щодо яких визнаються судом протиправними. Тобто, безумовним є обов`язок відповідача зарахування періодів роботи позивача згідно з трудовою книжкою від 31.08.1978 НОМЕР_1 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам сторін, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Як свідчать матеріали справи, пенсійним органом при обчисленні пенсії позивача не взята до уваги трудова книжка від 31.08.1978 НОМЕР_1 , оскільки запис про виправлення дати народження внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, відсутнє посилання на документ, на підставі якого внесено зміни.

Станом на час початку ведення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).

Пункт 2.12 Інструкції № 162 передбачав, що зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані.

Надалі порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Згідно з підпунктами 2.11- 2.13 Інструкція № 58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

При цьому відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналогічні норми містяться й у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301, якою передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок правильного ведення трудової книжки на адміністрацію підприємства, у зв`язку з чим недотримання відповідного порядку останньою не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до її страхового (пільгового) стажу.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не зарахування періодів роботи позивача згідно з трудовою книжкою від 31.08.1978 НОМЕР_1 носить протиправний характер.

Стосовно не врахування довідок від 16.07.2015 № 51 та від 08.07.2015 № 611, суд першої інстанції зазначив, що до 24.02.2022 документи, видані державними органами РФ, приймалися в Україні без проставлення апостилю, оскільки вимогу про апостилювання знімала Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що була вчинена від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року та ратифікована Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР з подальшими протоколами до неї. Законом України від 01.12.2022 № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» дію вищевказаної Конвенції було зупинено у відносинах з РФ та республікою Білорусь, та Україна вийшла з Конвенції. Разом з цим, Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 04.02.2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Таким чином, станом на дату видачі довідок від 16.07.2015 № 51 та від 08.07.2015 № 611 Україна ще була учасницею Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року і конвенція ще діяла (її дія ще не була зупинена) щодо України у відносинах з РФ.

Суд апеляційної інстанції підтверджує, що статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від імені України у м. Мінську 22.01.1993 та ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» встановлено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення.

Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Колегія суддів зазначає, що довідки № 51 від 16.07.2015 та № 611 від 08.07.2015 містять підписи уповноважених осіб та відбитки печатки. Більш того, названі довідки узгоджуються з записами трудової книжки позивача НОМЕР_1 .

Щодо невірного зазначення у довідці від 16.07.2015 № 51 дати народження заявниці, суд першої інстанції вірно зауважив, що відповідачами не заперечується, що вказані у такій довідці відомості про навчання та працевлаштування позивачки повністю відповідають даним її трудової книжки.

Верховного Суду у постанові від 30 вересня 2019 року в справі № 638/18467/15-а вказав, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 92 від 20.05.2024 носить протиправний характер та підлягає скасування, водночас заява ОСОБА_1 від 13.05.2024 про призначення пенсії за віком підлягає повторному розгляду, з урахуванням висновків суду.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року в адміністративній справі № 340/7156/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 11 березня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 11 березня 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова