Справа № 148/2791/24
Суддя: Мороз І. С.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/2791/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" березня 2025 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - cyдді Мороза І.С.

за участі секретаря судового засідання Іванової Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в селищі Томашпіль адміністративну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1

вимоги позивача: про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

9 січня 2025 року до Томашпільського районного суду Вінницької області за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , про скасування постанови про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Позов мотивовано наступним.

Позивач перебуває на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час пересування у АДРЕСА_3 19 листопада 2024 року представники Національної поліції України пред`явили вимогу до позивача надати для перевірки військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу. Під час перевірки документів поліцейськими було усно повідомлено позивача, про те, що останній перебуває « у розшуку» у зв`язку з порушенням правил військового обліку, через що той має прослідувати до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання адміністративних матеріалів.

Позивач зауважує, що на момент перевірки згаданих документів у нього були наявні такі документи як паспорт та військово-обліковий документ в електронній формі, які були добровільно пред`явлені поліцейським, при цьому у військово-обліковому документі в електронній формі була відсутня інформація про порушення позивачем правил військового обліку. Станом на дату подачі даної позовної заяви інформація про порушення позивачем правил військового обліку вже з`явилася в його військово-обліковому документі в електронній формі (мобільний застосунок «Резерв+»).

Після цього для забезпечення доставки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання адмінматеріалів працівником поліції був складений протокол про адміністративне затримання за ст. 261 КУпАП.

В подальшому після доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 начальником адміністративного відділення був складений протокол № 2103 про адміністративне правопорушення від 19 листопада 2024 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 згідно з якого, 19 листопада 2024 року о 12.00 год. у ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено порушення позивачем вимог встановлених ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме «відмова від проходження медичного огляду згідно рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 », факт вчиненого правопорушення підтверджують свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , призначено розгляд справи про адміністративне правопорушення о 12.45 год. 19 листопада 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 каб. 4. Позивачем в протоколі зазначено, що він відмовляється від проходження ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки при ньому в поточний момент часу були відсутні медичні документи.

В подальшому начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 19 листопада 2024 року винесено постанову № 2103 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, згідно з якою 19 листопада 2024 року об 12.45 год установлено адміністративне правопорушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, порушення вимог ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що виражається в відмові від проходження медичного огляду згідно рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Щодо протоколу затримання, позивач зазначає, що обставини пов`язані з затриманням свідчать про імовірну фальсифікацію справи по встановлення правопорушення позивача та його подальшого притягнення до відповідальності, адже позивач був затриманий за правопорушення раніше, ніж воно було ніби як вчинене ним.

Щодо оскаржуваної постанови від 19 листопада 2024 року № 2103 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , позивач зазначає, що не погоджується з даною постановою, оскільки рішення про направлення позивача на медичний огляд мало бути прийняте саме начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 , також воно мало бути оформлене у вигляді направлення за формою згідно з додатком 11, однак позивач такого направлення не отримував, копія такого направлення не була додана до протоколу № 2103. Також позивач зазначає, що позивач мав бути викликаний на медичний огляд ВЛК повісткою, але в матеріалах справи також відсутні докази того, що позивачу видавалася повістка на проходження медичного огляду.

Разом з цим в позові вказано, що позивач у протоколі № 2103 про адміністративне правопорушення вказав про необхідність виконання вимог п. 3.5 гл. 3 р. ІІ Положення, згідно з яким він має право надати ВЛК ТЦК та СП свої медичні документи, але ТЦК та СП відповідну позицію та норми Положення проігнорувала, чим допустила порушення прав позивача.

Крім цього позивач просить звернути увагу, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови відбулося у найкоротший строк після складання протоколу про адміністративне правопорушення, що є ознаками порушення прав позивача, оскільки йому не було надано можливості підготуватися до розгляду справи, сформувати правову позицію, скористатися послугами правника.

З огляду на вказане вище позивач звернувся до суду з позовом і просить постанову №2103 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень визнати протиправною та скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання призначено на 24 січня 2025 року.

Ухвалою Томашпільсього районного суду від 27 січня 2025 року продовжено строки розгляду справи, розгляд справи призначено на 18 лютого 2025 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 18 лютого 2025 року розгляд справи відкладено на 11 березня 2025 року.

Доводи учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Черніков Д.Ю. направив на адресу суду клопотання, в якому просить судове засідання провести без його участі та участі позивача, позов задовольнити.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, хоча завчасно та належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи.

Розглянувши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, допустимість та достовірність доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі ст. 5 КАС України вбачається, що кожному гарантується право на захист його прав, свобод або законних інтересів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що з копії витягу з військово-облікового документу в електронній формі (мобільний застосунок «Резерв+») військовозобов`язаного ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , вбачається наявність інформації про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку, відомості про відстрочку чи підстави для зняття/ виключення відсутні.

Згідно протоколу № 2103 про адміністративне правопорушення від 19 листопада 2024 року складеного начальником адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 , 19 листопада 2024 року об 12.00 год. у ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено порушення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 вимог встановлених ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме відмова від проходження медичного огляду згідно рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 , дане правопорушення вчинено в особливий період, відповідальність передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Факт вчиненого правопорушення підтверджують свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено ст. 63 Конституції України та права передбачені ст. 268 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 12.45 год 19 листопада 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 кабінет № 4.

З вказаним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений про, що свідчить підпис останнього.

Крім цього в протоколі містяться письмові пояснення ОСОБА_1 , згідно яких останній вказав, що він відмовляється проходити ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому що при ньому відсутні медичні документи, які унеможливлюють оцінку його стану здоров`я. Пояснення і зауваження до змісту протоколу відсутні.

Зазначено, що до вказаного протоколу додаються акт про вручення картки обстеження та медичного огляду, картка обстеження.

Другий примірник ОСОБА_1 отримав 19 листопада 2024 року, про що свідчить підпис останнього в протоколі.

Постановою від 19 листопада 2024 року № 2103 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. Дана постанова набрала законної сили 29 листопада 2024 року. В постанові зазначено, що 19 листопада 2024 року об 12.45 год. ІНФОРМАЦІЯ_5 установлено адміністративне правопорушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене ОСОБА_1 , порушення вимог статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме відмова від проходження медичного огляду згідно рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення (ст.251 КУпАП) є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких зокрема віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі ст. 280 КУпАП вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи зокрема про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (стаття 210-1). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно частин 7, 8 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують зокрема районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України. Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки спрямовується Міністерством оборони України.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Пунктами 12, 13 Положення передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки представляє інтереси Збройних Сил у відносинах з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, іншими державними органами, підприємствами та громадянами на відповідній території. Керівник має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.

У частині 3 ст. 210-1 КУпАП визначена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно ч.1 ст. 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Дана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для їх встановлення необхідно керуватись положеннями інших нормативно-правових актів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про оборону України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затверджений постановою КМУ 30.12.2022 за № 1487, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.

З огляду на викладене, з 24 лютого 2022 року на всій території Україні триває особливий період.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно ст. 1 Закону, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п. 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560, вбачається, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями і поширюється зокрема і на військовозобов`язаних та резервістів.

Аналізуючи вищенаведені положення нормативно-правових актів, встановлено, що відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, адже Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України чітко регламентований прямий обов`язок громадянина проходити ВЛК з метою якісного проведення медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби.

Відповідно п. 3.8. Положення, постанова ВЛК про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду. Тобто військовозобов`язані повинні один раз на рік проходити медичне обстеження.

При вирішенні даного спору, суд також бере до уваги, що проходження військово-лікарської комісії є обов`язком кожного військовозобов`язаного, та чинним законодавством не передбачено право особи відмовитися від отримання направлення на проходження огляду військово-лікарською комісією.

Суд виходить з того, що проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.

Згідно пункту 3 додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Судом встановлено, що уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 на виконання законодавства з питань військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації, 19.11.2024, позивачу вручалася картка обстеження та медичного огляду, що підтверджується копією протоколу № 2103 від 19 листопада 2024 року, де зроблено відповідний запис.

Крім цього, позивач у протоколі № 2103 від 19.11.2024 власноручно зазначив, що відмовляється від проходження ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 тому, що при ньому відсутні медичні документи, які унеможливлюють оцінку його стану здоров`я.

Відповідно до п. 2.8.6. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 , строки проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не можуть перевищувати 4 днів.

За необхідності направлення особи на додаткові лабораторні та інструментальні дослідження для отримання повної та об`єктивної інформації про стан її здоров`я, загальний строк проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не може перевищувати 14 днів.

Таким чином визначено строк проведення медичного огляду, що спростовує твердження позивача про неможливість надати медичну документацію, оскільки наявний строк до 4 днів для надання будь-яких документів, які б він вважав за необхідне як і передбачено продовження за необхідності за певних обставин такого строку до 14 днів. Суд звертає увагу, що позивачем не надано суду дійсного рішення військово-лікарської комісії про придатність до проходження військової служби та взагалі будь-яких відомостей про проходження медичного огляду. У зв`язку з цим відповідно до п. 69 Постанови КМУ від 16.05.2024 № 560 року позивач на законних підставах може бути направлений територіальним центром комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду.

Отже, як вже зазначалось вище, проходження ВЛК є не правом, а встановленим законом обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого настає передбачена відповідальність.

При вирішенні даної справи суд зауважує, що позивач, будучи військовозобов`язаним, відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації.

Таким чином ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним, 19.11.2024 в порушення встановленого законом обов`язку, свідомо ухилився від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, що є порушенням вимог частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Викладене підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, а саме: протоколом № 2103 від 19.11.2024, складеного начальником адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 у присутності двох свідків та особистої участі ОСОБА_1 , який у розділі поясненнях, зауваження, особисто написав «відмовляюся від проходження ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 тому, що зараз при мені відсутні медичні документи, які унеможливлюють оцінку мого стану здоров`я». Під час складання протоколу ОСОБА_1 роз`яснені вимоги відповідних норм Конституції України та КУпАП.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Як вбачається зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Досліджені судом письмові докази, на переконання суду, свідчать про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду ВЛК за рішенням ВЛК районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тим самим позивач порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Враховуючи вищевикладені вимоги закону, а також беручи до уваги зазначені обставини, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки останній будучи військовозобов`язаним відмовився від проходження медичного огляду за рішенням ВЛК територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особливий період, тим самим порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Водночас, відомості відносно того, що позивач ОСОБА_1 не має статусу військовозобов`язаного, чи має підстави для відстрочки від призову під час мобілізації матеріали адміністративної справи не містять і позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17).

У відповідності до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши надані докази, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, не законність оскарженої постанови, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а доводами позивача не спростовуються викладені у постанові висновки.

Доводи позивача на які він посилається як на підстави незаконності та необґрунтованості оскаржуваної постанови, свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Обґрунтовуючи цю постанову, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать на ряду з іншими і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України ).

Згідно із положеннями ст. 139 КАС України при задоволенні позову суд стягує із відповідача судові витрати по справі, а враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, відсутні і підстав для стягнення з відповідача судових витрат у справі.

Керуючись ст. 2, 12, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 257-263, 286, 293 КАС України

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 25 квітня 2013 року Ладижинським МС УДМС України у Вінницькій області, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя: І. С. Мороз