Справа № 207/5118/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
12 березня 2025 року м. Дніпросправа № 207/5118/24
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,
ознайомившись з матеріалами адміністративної справи та апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції
на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 09 грудня 2024 року по справі № 207/5118/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
12 лютого 2025 року до Третього апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції, направлена через підсистему Електронний суд 11.02.2025. Одночасно відповідач заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Оцінивши наведені скаржником підстави пропуску строку, Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 17.02.2025 визнав їх неповажними, у зв`язку з чим зазначену апеляційну скаргу залишив без руху та запропонував скаржнику у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали усунути недоліки апеляційної скарги шляхом надання до суду заяви про поновлення строку апеляційного оскарження, в якій вказати інші підстави для поновлення строку з наданням відповідних доказів на обґрунтування заяви. Окрім того, у зв`язку з невідповідністю апеляційної скарги вимогам ст.296 КАС України, суд запропоновував скаржнику у встановлений строк надати докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Згідно довідки про доставку електронного листа, сформованої в автоматизованій системі діловодства спеціалізованого суду, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху доставлено до електронного кабінету Департаменту патрульної поліції 19.02.2025 о 02:44 год.
На виконання вимог ухвали суду Департамент патрульної поліції через підсистему Електронний суд подав до суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із долученою платіжною інструкцією про сплату судового збору.
підрозділу документального забезпечення Департаменту об`єктивно не дозволяє вчасно обробити і направити безпосереднім виконавцям такий значний обсяг документації, що у даній справі призвело до пропущення строку на апеляційне оскарження рішення суду. Скаржник зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції доставлено до електронного кабінету Департаменту о 17:53 30.12.2024, при цьому суд першої інстанції не надіслав оскаржуване судове рішення до особистого електронного кабінету представника Департаменту, хоча мав таку можливість. Зазначає, що підрозділом документального забезпечення Департаменту оскаржуване судове рішення досі не обліковане і не передано безпосередньому виконавцю, який дізнався про таке рішення лише 07.02.2025 під час моніторингу відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень і вже 11.02.2025 подав апеляційну скаргу. Просить також врахувати дію правового режиму воєнного стану та залучення значної частини особового складу Департаменту до виконання бойових завдань та несення служби у посиленому режимі.
Надаючи оцінку доводам скаржника, які наведені у заяві про поновлення пропущеного строку, поданій на виконання вимог ухвали суду, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Отже, учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.
Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних обов`язків.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Тобто, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі й установленням строків на звернення до суду з апеляційними скаргами.
Суд зазначає, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання апеляційної скарги здійснюється судом апеляційної інстанції лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на апеляційне оскарження судового рішення.
Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Як встановлено судом в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху оскаржуване рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.12.2024 у цій справі доставлено до електронного кабінету Депртаменту патрульної поліції 30.12.2024 о 17:53 год., що підтверджує і сам скаржник. Отже, з урахуванням приписів ч.6 ст. 251 КАС України, таке судове рішення вручено відповідачу 31.12.2024, однак з апеляційною скаргою до суду останній звернувся лише 11.02.2025.
Доводи скаржника з приводу не надіслання судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення до особистого електронного кабінету представника Департаменту суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки в даному випадку оскаржуване судове рішення було надіслано судом першої інстанції Департаменту патрульної поліції, який є відповідачем та безпосереднім учасником справи (на відміну від представника Департаменту, який не є учасником справи у значенні статті 42 КАС України), і таке рішення є належним чином вручене відповідачу у розумінні вимог статті 251 КАС України.
Суд наголошує, що приписи процесуального закону пов`язують початок перебігу процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення з датою вручення такого судового рішення саме учаснику справи, а не його представнику.
Доводи скаржника про те, що безпосередній виконавець дізнався про оскаржуване рішення суду першої інстанції лише 07.02.2025 під час моніторингу відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень суд апеляційної інстанції також не приймає, оскільки такі обставини не змінюють моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з цією апеляційною скаргою.
Отже, з 31.12.2024 ДПП мав можливість реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення у встановлений законом десятиденний строк. Саме по собі не надіслання судом оскаржуваного судового рішення представнику Департаменту не впливає на можливість реалізації відповідачем його права на апеляційне оскарження, зважаючи на те, що копія такого рішення відповідачу вручена у належний спосіб.
Суд також критично оцінює доводи скаржника про велику кількість судових справ, в яких Департамент є стороною, та обмеженість кількості працівників у підрозділі документального забезпечення позаяк зазначені обставини не можуть ставитись у залежність від дотримання учасником справи вимог процесуального закону щодо строку апеляційного оскарження та не можуть слугувати свідченням наявності об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали своєчасному оскарженню рішення суду першої інстанції.
Державні органи є рівними перед законом і судом, поряд з іншими учасниками справи, та зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, в тому числі при оскарженні судових рішень в апеляційному порядку, та не можуть зловживати наданими їм процесуальними правами.
Маючи намір добросовісної реалізації належного права на апеляційний перегляд справи, сторона повинна забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги.
Щодо інших доводів заяви стосовно дії правового режиму воєнного стану та залучення значної частини особового складу Департаменту до виконання бойових завдань та несення служби у посиленому режимі, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України Про правовий режим воєнного стану в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.
Органи державної влади продовжують здійснювати свої повноваження в умовах воєнного стану.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який неодноразово продовжувався. Воєнний стан діє і дотепер.
При цьому, суд зауважує, що Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 та всі подальші, стосується лише введення воєнного стану в Україні, будь-яких змін щодо строків розгляду справ, інших процесуальних строків вказаний Указ не містить, зміни в частині процесуальних строків до КАС України не вносились.
Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків у судових справах.
Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.
Отже, лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для органу державної влади, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на роботу цього державного органу.
Уведений в Україні воєнний стан, звичайно, ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади. Між іншим, сама собою ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й без підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.
Таким чином, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень в усіх абсолютно випадках. Наведені Департаментом обставини, пов`язані з воєнним станом в Україні, ураховуючи його завдання та функції, могли утруднити дотримання установленого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення, водночас у цьому питанні необхідно враховувати й інші обставини, а також тривалість пропущеного строку.
Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що така зазначена відповідачем обставина як залучення значної частини особового складу Департаменту до виконання бойових завдань та несення служби у посиленому режимі, дійсно може ускладнити деякі організаційні процеси, водночас впорядкування внутрішніх процедур суб`єкта владних повноважень щодо реалізації права на апеляційне оскарження судових рішень, віднесено виключно до внутрішньо-управлінської діяльності відповідача, у зв`язку з чим не може бути визнано поважною причиною пропуску строку.
До того ж зазначені доводи скаржника не підтверджені жодними доказами (як-от, наприклад, накази про залучення особового складу тощо).
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що неналежна організація процесу з оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного й обов`язкового судового рішення після закінчення строку його апеляційного оскарження. Наведені відповідачем аргументи є проблемою внутрішньої організації роботи Департаменту та не можуть слугувати свідченням наявності об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали своєчасному оскарженню рішення суду першої інстанції.
Також необхідно звернути увагу на тривалість пропущеного строку на апеляційне оскарження, а саме 42 дні з дня вручення рішення суду першої інстанції (що є досить значним строком у порівнянні зі встановленим КАС України 10-денним строком), тобто у відповідача був час реалізувати своє право на апеляційне оскарження.
Суд наголошує, що статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що звернення до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків, встановлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
Ураховуючи обставини справи, беручи до уваги тривалість пропущеного строку, зазначені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можна вважати поважними, оскільки їх не можна вважати такими, що не залежали від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі в разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
З урахуванням викладеного, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.
Керуючись п.4 ч.1 ст.299 КАС України, суд, -
Відмовити в задоволенні заяви Департаменту патрульної поліції про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 09 грудня 2024 року по справі № 207/5118/24.
Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 09 грудня 2024 року по справі № 207/5118/24.
Ухвала набирає законної сили з 12.03.2025 відповідно до ч.2 ст.325 КАС України та може бути оскаржена у касаційному порядку в строк, визначений ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк