Справа № 420/5757/25
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5757/25
УХВАЛА

12 березня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про уточнення позовних вимог

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) за грудень 2020 року та з березня 2021 року по 30 липня 2023 року;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2) за грудень 2020 року та з березня 2021 року по 30 липня 2023 року;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за 3624 годин;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за 3624 годин.

Ухвалою суду від 03.03.2025 року адміністративний позов залишено без руху та позивачу надано час для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з відповідними доказами поважності причин його пропуску.

Позивачем надано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначено, що з огляду на те, що до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, позивач бажає обмежити позовні вимоги періодом до вказаного часу та просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) за грудень 2020 року та з березня 2021 року по 19 липня 2022 року.

2. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2) за грудень 2020 року та з березня 2021 року по 19 липня 2022 року.

3. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за 2 424 години.

4. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за 2 424 години.

Пред`явлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог, встановлених ст. 161 КАС України, з огляду на таке.

Як зазначалось в ухвалі від 03.03.2025 року, відповідно до заявлених позивачем вимог, позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті частини грошового забезпечення, а саме доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2) за грудень 2020 року та з березня 2021 року по 30 липня 2023 року, а також щодо ненарахування та невиплати доплати за службу в нічний час за 3624 години.

Як зазначає позивач, відповідно до наказу про звільнення від 29.02.2024 №289 о/с, позивача звільнено зі служби 29.02.2024.

Отже, як звільнення зі служби, так і звернення до суду з даним адміністративним позовом відбулось після скасування карантину та застосуванню підлягає стаття 233 КЗпП України у редакції, що набула чинності з 19 липня 2022 року, оскільки саме вона є чинною на момент звернення позивачів до суду із позовом.

Перевіряючи правильність застосування судами норм процесуального права в частині застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду з позовом, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 29.01.2025 року по справі №500/6880/23, якою залишено без змін Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду, зазначив наступне:

« 46. У справі ж, що розглядається, на момент звернення позивача до суду а саме 25 жовтня 2023 року з позовом про виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, в Україні не діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, що вказує на правомірність застосування до спірних правовідносин строків, встановлених статтею 233 КЗпП України.

47. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, від 28 серпня 2024 року у справі № 580/9690/23 та від 27 грудня 2024 року у справі № 420/15311/23.».

Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

З огляду на аналогічні обставини справи, яку переглядав Верховний суд та викладену в Постанові від 29.01.2025 року правову позицію, суддя приходить до висновку про необхідність надання можливості позивачу надати свої письмові пояснення з цього питання.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 23.01.2025 року у справі №400/4829/24, зазначено таке:

« 26. У контексті обставин справи, що розглядається, Верховний Суд зауважує, що позов заявлено щодо невиплаченого грошового забезпечення військовослужбовця, який звернувся до суду через два місяці після звільнення. Отже ключовим питанням є визначення предмету спору та дати, коли позивач дізнався про порушення своїх прав.

27. Верховний Суд звертає увагу на те, що саме Порядком № 260 запроваджено умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям і іншої процедури законодавцем наразі не визначено. Тому питання, пов`язані з перерахунком грошового забезпечення звільненого військовослужбовця необхідно вирішувати через призму гарантій, установлених пунктом 14 розділу І «Загальні положення» указаного Порядку № 260, який містить особливі умови щодо періоду за який військовослужбовець має права отримати такі виплати.

28. За такого правового регулювання, Верховний Суд констатує, що у випадках звільнення військовослужбовця з військової служби та у разі невиплати йому частини грошового забезпечення, на отримання якого він мав право під час проходження служби, перебіг строку звернення починається саме з дати його звільнення з цієї служби.

28.1. У таких спорах військовослужбовцю достатньо довести лише наявність порушеного права. Тому за такого правового регулювання, строки, запровадженні частиною другою статті 233 КЗпП України ( у редакції Закону України №2352-ІХ) не поширюються на період, що передував даті звільнення, а отже висновки судів у цій частині є помилковими та не відповідають правилу пріоритету правової норми.

29. Повертаючись до матеріалів цієї справи, Верховний Суд зауважує, що у матеріалах справи міститься витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 березня 2024 року № 62 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас. В цьому наказі також указано, які види грошового забезпечення мають бути виплачені позивачу при звільненні.

Отже, саме дата одержання письмового повідомлення про суми, нараховані і виплачені йому при звільненні є датою обізнаності позивача про порушення його прав, що є предметом спору у цій справі.»

Повертаючись до обставин даної справи, позивач звернувся до суду через рік після звільнення зі служби в поліції.

При цьому, про в наказі про звільнення від 29.02.2024 року №289о/с зазначені види грошового забезпечення, які мають бути виплачені при звільненні.

Таким чином, враховуючи дату звільнення позивача та обізнаність про види грошового забезпечення, які підлягали виплаті позивачу при звільненні, позивач пропустив строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду із зазначеним позовом та суд зазначає про необхідність надання заяви про поновлення строку для звернення до суду із зазначеним позовом та докази поважності причин його пропуску.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАСУ), у цій статті містяться терміни дізналася та повинна була дізнатися, що дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач протягом більше 6 місяців не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

В ухвалі від 22.01.2019 року по справі №360/2999/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про необхідність доведення позивачем та надання допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду.

Згідно ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 КАС України, визначено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за можливе продовжити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, встановивши позивачу новий строк для виконання даної ухвали суду.

Виявлені недоліки повинні бути усунені, шляхом надання до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з відповідними доказами поважності причин його пропуску.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 172 КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

Продовжити позивачу строк усунення недоліків адміністративного позову.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків позовної заяви у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П.П. Марин