Справа № 810/4288/16
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4288/16 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

суддів: Карпушової О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «Лагода» до Головного управління ДПС у Київській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Кондитерська фабрика «Лагода» (далі - позивач, ПАТ «Кондитерська фабрика «Лагода») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Київській області), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.07.2016 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновки, викладені в акті перевірки №560/10-02-14-02/32967502 від 23.06.2016, яким встановлено порушення законодавчо встановлених строків розрахунку в іноземній валюті по експортному контракту поставки №10/02/15-1 від 10.02.2015, укладеному між ПрАТ «Лагода» та нерезидентом - AL MAUSIM LIMITED (Об`єднані Арабські Емірати), є помилковими та безпідставними, оскільки моментом вчинення експертної операції є момент фактичного перетину товаром митного кордону, а не дата оформлення вантажно - митної декларації, як то вважає відповідач.

Київський окружний адміністративний суд постановою від 27.02.2017 адміністративний позов задовольнив повністю.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 25.09.2017 постанову Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2017 залишив без змін.

Верховний суд своєю постановою від 24.01.2023 постанову Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2017 скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів та направляючи справу на новий розгляд, Верховний суд зазначив, "що у матеріалах справи відсутні митні декларації № 125130007/2014/618822 від 01.10.2015, № 125130007/2014/618823 від 01.10.2015, № 125130007/2014/618875 від 07.10.2015, а митні декларації № 125130007/2014/618851 від 05.10.2015 та № 125130007/2014/618852 від 05.10.2015 не містять відмітки митного органу щодо дати фактичного перетину товаром митного кордону України (а до них лише додані повідомлення про фактичне вивезення товарів 07.10.2015), у суду касаційної інстанції відсутня об`єктивна можливість перевірити правомірність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про те, що підстави для притягнення Товариства до відповідальності, встановленої статтею 4 Закону України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, відсутні.

Вищенаведені обставини мають визначальне значення для правильного й справедливого вирішення цього спору, однак суди попередніх інстанції на викладене вище уваги не звернули.

Таким чином судами попередніх інстанцій не в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору по суті."

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року даний адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

20 січня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він наполягає на законності рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПрАТ «Кондитерська фабрика «Лагода» з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 10.02.2015 по 31.05.2016, результати якої оформлені актом №560/10-02-14-02/32967502 від 23.06.2016.

Товариством ПрАТ «Кондитерська фабрика «Лагода» укладено контракт від 10.02.2015 № 10/02/15-1 з нерезидентом AL MAUSIM LIMITED (Об`єднані Арабські Емірати) щодо поставки яєць.

На виконання контракту товариство експортувало за межі України на адресу нерезидента товар на загальну суму 1 403 629, 41 дол. США, що підтверджується митними деклараціями.

Від нерезидента AL MAUSIM LIMITED (Об`єднані Арабські Емірати) на адресу ПрАТ «Кондитерська фабрика «Лагода» надійшла виручка у загальній сумі 1 328 779, 62 дол. США на розподільчий валютний рахунок № НОМЕР_1 в АТ "ОТП БАНК", МФО 300528.

Разом з цим, згідно наданих до перевірки документів, у тому числі банківських виписок, перевіркою встановлено факт про порушення товариством законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки згідно контракту по митних деклараціях № 125130007/2014/617822 від 01.10.2015, № 125130007/2014/617823 від 01.10.2015, № 125130007/2014/617851 від 05.10.2015, № 125130007/2014/617852 від 05.10.2015 та № 125130007/2014/617875 від 07.10.2015.

ПрАТ «Кондитерська фабрика «Лагода» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до AL MAUSIM LIMITED (Об`єднані Арабські Емірати) про стягнення заборгованості по контракту від 10.02.2015 №10/02/15-1 у сумі 127 902, 24 дол. США.

Як зазначено у акті перевірки, що оскільки ухвалу про порушення провадження у справі № 910/33150/15 за позовом Товариства до AL MAUSIM LIMITED (Об`єднані Арабські Емірати) про стягнення заборгованості по контракту від 10.02.2015 №10/02/15-1 Господарський суд міста Києва постановив 06.01.2016, то позивач порушив граничний строк надходження валютної виручки по митних деклараціях № 125130007/2014/617822 від 01.10.2015, № 125130007/2014/617823 від 01.10.2015, № 125130007/2014/617851 від 05.10.2015, № 125130007/2014/617852 від 05.10.2015 та № 125130007/2014/617875 від 07.10.2015.

А тому, нарахування пені за порушення строків розрахунків за експортним контрактом підлягає зупиненню з дати прийняття позову до розгляду судом, тобто лише з 06.01.2016.

Окрім того, як зазначає у акті перевірки відповідач, за повідомленням ПАТ "ОТП БАНК" від 08.02.2016 №12311/75 зафіксовано факт ненадходження в законодавчі встановлені терміни виручки по митним деклараціям за датами митного оформлення від 05.10.2015, 07.10.2015, 12.10.2015, 13.10.2015.

На підставі висновків вказаного акту перевірки Інспекція 12.07.2016 прийняла податкове повідомлення-рішення №, яким нарахувала Товариству пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у розмірі 57 869,07 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що у акті перевірки відповідачем помилково зазначено номери ВМД, зокрема замість цифри "7" зазначено "8", про що зазначив позивач у заяві та не спростував відповідач у відзиві на позовну заяву та на що звернув увагу Верховний суд, скасовуючи постанови судів та направляючи справу на новий розгляд.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 12.07.2016 №, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам у справі, колегія суддів враховує наступне.

Порядок та механізм розрахунків при здійсненні суб`єктами експортно-імпортних операцій у сфері зовнішньоекономічної діяльності визначений Законом України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 1 Закону України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Товариство відповідно до Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності, одним з видів якої згідно зі статтею 4 цього Закону є експорт.

За змістом абзацу десятого статті 1 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та абзацу третього підпункту 1.1 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), експорт (експорт товарів) це продаж товарів українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб`єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів.

Експортна операція у розумінні статті 1 Закону України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає здійснення суб`єктом господарювання експорту.

При цьому, моментом здійснення експорту (імпорту) - відповідно до абзацу тридцять восьмого статті 1 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Тобто момент перетину товаром митного кордону України не ставиться у залежність від необхідності проходження всіх процедур митного оформлення даного товару, завершення яких дає право для подальшого їх використання власником на вільний розсуд, а визначальним є початковий момент перебування товару під митним контролем момент фізичного перетину товаром митного кордону держави.

Таким чином, моментом вчинення експортної операції, зокрема моментом поставки товару за такою операцією, для застосування статей 1, 4 Закону України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті є момент фактичного перетину експортованим товаром митного кордону України.

Отже, як вірно зазначено судом, відлік граничного 90-денного строку повернення валютної виручки, після порушення якого здійснюється нарахування пені, необхідно здійснювати саме з дати перетину кордону, а не з моменту митного оформлення митних декларацій, а саме: по МД № 125130007/2015/617851 - з 07.10.2015р., а не з 05.10.2015р., як це здійснено відповідачем; по МД № 125130007/2014/617822 - з 05.10.2015, а не 01.10.2015, як це здійснено відповідачем; по МД № 125130007/2014/617823 - з 05.10.2015, а не 01.10.2015, як це здійснено відповідачем; по МД № 125130007/2014/617851 - з 07.10.2015, а не 05.10.2015, як це здійснено відповідачем; по МД № 125130007/2014/617852 - з 07.10.2015, а не 05.10.2015, як це здійснено відповідачем та по МД № 125130007/2014/617875 - з 14.10.2015, а не з від 07.10.2015, як це здійснено відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу моменту, який слід вважати датою зарахування коштів на рахунок та вважає, що датою надходження валютної виручки є день її зарахування на розподільчий, а не поточний рахунок.

Так, пунктом 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

До поточних рахунків також належать: рахунки за спеціальними режимами їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 1.4 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку операцій з документами акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями в банках України» від 17.11.2004р. № 549, Рахунок 2603 «Розподільчі рахунки суб`єктів господарювання» банки використовують з метою здійснення валютного контролю та обов`язкового продажу іноземної валюти відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з валютного регулювання.

Отже, аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 (розподільчий рахунок) є частиною поточного рахунку підприємства, але зі спеціальним режимом використання, відповідно, день надходження грошових коштів на нього в іноземній валюті є датою надходження валютної виручки, як виручки резидента, в розумінні ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Подальший обов`язковий продаж частини валютної виручки банком без згоди клієнта є порядком розподілу цієї виручки, яка здійснюється, згідно нормативних актів НБУ, який не впливає на дату надходження цих коштів на рахунок резидента від нерезидента.

Таким чином, розподільчі рахунки підприємств в установах банку нерозривно пов`язані з поточними рахунками та не можуть відкриватись без відкриття поточних рахунків і функціонувати самостійно від них. Розподільчі рахунки призначені виключно для цілей внутрішньобанківського аналітичного бухгалтерського обліку і виконують суто технічну функцію контролю чи розподілу коштів підприємства, що зараховуються на його поточний рахунок.

З урахуванням наведених правових норм, датою зарахування валютної виручки за експортною операцією є день надходження грошових коштів саме на розподільчий рахунок, який є частиною поточного валютного рахунку суб`єкта господарювання.

Враховуючи той факт, що надходження валютної виручки по експортним операціям, які зазначені відповідачем через установу банку ПАТ «ОТП БАНК» позивачем не здійснювалося, відтак порушення надходження валютної виручки, які зазначені відповідачем в Акті перевірки суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на зазначене, суд дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 12.07.2016р. № .

На підставі вищенаведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 11 березня 2025 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев