Справа № 335/105/25
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2025 року м. Дніпросправа № 335/105/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2025 року

у справі №335/105/25

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №3706045 від 22.12.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч.4 ст.126 КУпАП , порушення п.2.1 «а» ПДР, за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу на суму 20400грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2025 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Судом першої інстанції зазначено, що у ході огляду відеозапису, долученого представником відповідача до відзиву, встановлено, що 22.12.2024 позивач керував транспортним засобом Сitroen С4, державний номер НОМЕР_1 , особу якого встановлено у подальшому в ході спілкування. Так, із відеозапису встановлено, що у зазначений у постанові час, патрульний автомобіль рухається за вказаним транспортним засобом, який не зупиняється та у подальшому паркується, з якого виходить водій ОСОБА_1 та йде. На неодноразову вимогу поліцейського зупиняється, та одразу зазначає, що не керував транспортним засобом, на чому наголошує у подальшому у ході спілкування з поліцейськими. Судом встановлено, що позивач 22.12.2024 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, на підставі постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.09.2024 (набрала законної сили 25.10.2024), чим порушив вимоги п.2.1.а. ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, що доведено належними, достатніми доказами зазначеними та дослідженими судом.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2025 року у справі №335/105/25, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує, що транспортним засобом Сitroen С4, державний номер НОМЕР_1 як водій, не користується та не керує, зважаючи на відсутність у нього такого права. Жодних доказів керування автомобілем ОСОБА_1 патрульними поліцейськими не зафіксовано та не надано суду. Зазначає, що надані відповідачем відеозаписи не підтверджують факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП. Вважає, що в даному випадку відсутня подія адміністративного правопорушення та не доведена вина особи у його вчиненні.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 22.12.2024 поліцейським 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Запорізькій області сержантом поліції Пененко О.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3706045, якою накладено на водія ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400,00 грн., за ч.4 ст. 126 КУпАП.

Згідно з даними, що містяться у вказаній постанові, водій ОСОБА_1 22.12.2024 о 23.50 год., у м. Запоріжжя, вул. Руставі, 3, керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п.2.1.а. ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.126 КУпАП.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) визначено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

На підтвердження вини позивача та події адміністративного правопорушення відповідачем надано відеозаписи з відео реєстратора та бодікамер поліцейських.

Апеляційним судом досліджено надані відповідачем відеозаписи та встановлено, що надані відеозаписи не містять як доказів руху транспортного засобу Сitroen С4, державний номер НОМЕР_1 , так і доказів керування ОСОБА_1 зазначеним транспортним засобом.

Так, з відеозапису вбачається, що транспортний засіб Сitroen С4 з державним номером НОМЕР_1 був припаркований під час наближення до нього патрульним автомобілем. Тоді як під час руху патрульного автомобіля визначити номерний знак автомобіля що рухається попереду та що саме він зупиняється в цей момент, виходячи з наявних відео, неможливо. Також на відеозаписі відсутні докази знаходження позивача за кермом автомобіля та зафіксований факт виходу його з місця водія зазначеного транспортного засобу. Наданий відповідачем відеозапис підтверджує лише факт зупинки поліцейським громадянина ОСОБА_1 як пішохода та заперечення ним факту керування автомобілем. Протилежні посилання суду першої інстанції, що 22.12.24 р. позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом Сitroen С4 з державним номером НОМЕР_1 , матеріалами справи та долученими доказами , не підтверджуються.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією позивача, що надані відповідачем відеозаписи не можуть бути визнані належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, обставини якого викладені в спірній постанові.

Інших доказів на підтвердження порушення позивачем ПДР України, відповідачем не надано.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

При цьому згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, в даному випадку належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн. за подання адміністративного позову та 908,40 грн. за подання апеляційної скарги.

Таким чином, наявні підстави для стягнення судових витрат позивача зі сплати судового збору у розмірі 1514,00 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає :

Приписами ч. 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що на обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи позивач подав суду першої інстанції договір про надання правової допомоги від 25.12.2024 року, опис робіт (надання послуг) від 31.12.2024, акт здачі-прийняття наданих послуг №1 від 31.12.2024 до договору від 25.12.2024, рахунок на оплату №1 від 31.12.2024, ордер на надання правничої допомоги.

Загальна вартість послуг адвоката складає 5000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що справа № 335/105/25 є типовою, з великою кількістю судової практики з аналогічних спорів, а тому не потребує особливих адвокатських знань та вмінь, внаслідок чого заявлений розмір правничої допомоги є завищеним, а доводи відповідача щодо співмірності заявлених витрат на правничу допомогу, є такими, що заслуговують на увагу.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, предмет спору, заявлені позовні вимоги, зміст позовної заяви, складність справи та обсяг доказів, складність та обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений на надання послуг, значення справи для сторони, апеляційний суд зазначає про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., що є співмірним зі складністю справи та відповідає принципу справедливості.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2025 року у справі №335/105/25 - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3706045 від 22.12.2024 року.

Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1514,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко