Справа № 400/266/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 р. № 400/266/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправними дії відповідача щодо взяття на військовий облік військовозобов`язаних позивача;

зобов`язання відповідача повторно розглянути документи позивача щодо виключення з військового обліку та за результатами розгляду прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що згідно з вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2015 у справі № 521/3275/15-к його було засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України) до 3 років позбавлення волі. Відповідач виключив його 15.07.2015 з військового облік військовозобов`язаних. 23.10.2024 позивач особисто прибув до відповідача з проханням проставити відмітку у графі 13 його тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 про виключення з військового обліку, оскільки це не було зроблено відповідачем 31.01.2023 при видачі йому вищевказаного посвідчення. Проте, відповідач відмовив йому проставляти цю відмітку та повідомив позивача, що він перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних, є військовозобов`язаним і повинен пройти військово-лікарську комісію для встановлення ступеня придатності до військової служби. На думку позивача, такі дії відповідача є протиправними, оскільки він був 15.07.2015 виключений з військового обліку, не має статус військовозобов`язаної особи і є звільненим від виконання військового обов`язку. Ані положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ані положення постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» не містять норм про можливість повторного взяття на військовий облік виключених з нього осіб.

У відзиві на позовну заяву від 24.01.2025 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволені відмовити повністю. Відзив умотивовано тим, що відповідно до абзацу восьмого пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни Україні, які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку. Згідно з абзацом четвертим пункту 4 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі Порядок № 560) на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані особи, який яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. На підставі вищевикладеного позивач був взятий на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 як такий, який старше 25 років і раніше не перебував на військовому обліку.

Позивач у встановлений судом строк право на подання відповіді на відзив не скористався.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 відкрито провадження у справі, постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та витребувано у відповідача доказ.

До відзиву на позовну заяву від 24.01.2025 відповідач додав витребуваний в нього доказ.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2015 у справі № 521/3275/15-к ОСОБА_2 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробувальним строком на один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб від 12.12.2018 серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу змінив своє прізвище на « ОСОБА_3 ».

У тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , виданого відповідачем 31.01.2023, зазначено, що 15.07.2015 позивач був взятий на військовий облік і в цей же день виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі підпункту 6 пункту 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ.

Згідно з даними електронного кабінету призовників військовозобов`язаних та резервістів «РЕЗЕРВ+» станом на 23.12.2024 позивач є військовозобов`язаним.

У позовній заяві позивач стверджує, що 23.10.2024 він особисто прибув до відповідача з проханням проставити відмітку у графі 13 його тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 про виключення з військового обліку, оскільки це не було зроблено відповідачем 31.01.2023 при видачі йому вищевказаного посвідчення.

23.10.2024 відповідач прийняв постанову № 795 за справою про адміністративне правопорушення щодо визнання позивача винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У вищенаведеній постанові зазначено, що під час проведення перевірки щодо наявності військово-облікового документа та правильності військового обліку було встановлено, що позивач є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , та будучи направленим на проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення ступеня придатності до військової служби, відмовився від отримання повістки на проходження ВЛК та в подальшому і від проходження військово-лікарської комісії 23.102.2024 з особистих обставин, відсутнє бажання проходити військову службу.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацом третім пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, встановлено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством.

Відтак до компетенції районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить взяття та виключення військовозобов`язаних з військового обліку.

Що стосується правомірності (протиправності) дій відповідача щодо взяття позивача на військовий облік, то суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає:

підготовку громадян до військової служби;

приписку до призовних дільниць;

прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу;

проходження військової служби;

виконання військового обов`язку в запасі;

проходження служби у військовому резерві;

дотримання правил військового обліку.

Абзацом п`ятим частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно з абзацами дев`ятим і одинадцятим пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній з 18.05.2024) взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни України:

які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;

які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку.

З вищевикладеного слідує, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають усі військовозобов`язані громадяни України, які досягли 25-річного віку. Водночас Закон № 2232-ХІІ не містить обмежень щодо кількості раз, скільки громадянин України, який досяг 25 років, може бути взятий на військовий облік у випадку, якщо він раніше перебував на військовому обліку призовників.

Тобто громадянин України, який раніше перебував на військовому обліку призовників, і був виключений з військового обліку військовозобов`язаних, підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у разі, якщо підстави, за якими він був виключений, відпали.

Суд встановив, що відповідно до облікової картки позивача 15.07.2015 його було прийнято на військовий облік як такого, який прибув з військового обліку призовників, а також в цей же день виключено з обліку у зв`язку із засудженням його за тяжкий злочин.

Згідно з абзацом третім частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024) призовники особи, які підлягають приписці до призовних дільниць.

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024) до призовних дільниць щороку протягом січня березня приписуються допризовники, яким у рік приписки виповнюється 17 років. Приписка проводиться відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

З наведеного слідує, що позивач був приписаний до призовної дільниці як призовник, а пізніше (15.07.2015) він перебував на військовому обліку військовозобов`язаних.

Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно з вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2015 у справі № 521/3275/15-к позивача визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробувальним строком на один рік.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 КК України злочин, передбачений частиною третьою статті 185 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Відтак позивач підлягав виключенню з військового обліку військовозобов`язаних після набрання чинності вищенаведеним вироком як особа, яка раніше була засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, що відповідачем і було зроблено 15.07.2015.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024, статтю 37 Закону України № 2232-ХІІ викладено в новій редакції. Редакція статті 37 Закону України № 2232-ХІІ, яка є чинною з 18.05.2024, вже не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку військовозобов`язаних, як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В абзацах першому і другому пункту 2 мотивувальної частини рішення від 09.02.1999 № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З наведеного слідує, що з 18.05.2024 громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку призовників та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку.

Отже, відповідач мав повноваження на взяття позивача на військовий облік військовозобов`язаних з 18.05.2024 у разі, якщо він був виключений до цієї дати з військового обліку військовозобов`язаних як особа, яка вчинила тяжкий злочин.

Тому позовні вимоги про визнання дій відповідача щодо взяття позивача на військовий облік військовозобов`язаних задоволенню не підлягають.

Крім цього, суд врахував, що згідно з частинами першою та другою статті 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення (пункт 8 статті 89 КК України).

Згідно з частиною першою статті 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 16 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» вказано, що при вирішенні питання про погашення судимості правове значення має не тільки наявність вироку суду, яким особу визнано винною у вчиненні злочину, а й підстави та час її звільнення від відбування покарання, оскільки саме з цього часу в передбачених законом випадках особа вважається такою, що не має судимості, або починає обчислюватися строк, протягом якого вона вважатиметься такою, що має судимість.

У постанові Верховного Суду від 27.09.2018 у справі № 647/1831/15-к наведено висновок, згідно з яким припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й для характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Згідно з вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2015 у справі № 521/3275/15-к позивачу призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробувальним строком на один рік.

Отже, враховуючи частину першу статті 78 і пункт 8 статті 89 КК України, судимість позивача є погашеною з 19.03.2022, і він визнається таким, який не має судимості.

Відтак станом на день особистого прибуття позивача до відповідача (23.10.2024) він визнався таким, який не має судимості, і відповідно відповідач правомірно не задовольнив його прохання проставити у його тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного відмітку про виключення з військового обліку.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 12 березня 2025 року