Справа № 200/6945/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року справа №200/6945/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєв Е.Г., суддів Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 р. у справі № 200/6945/24 (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання призначити, нарахувати та виплачувати пенсію за вислугу років,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення № 94 від 21 серпня 2024 року, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно зі ст. 86 Закону України Про прокуратуру № 1697-VII від 14.10.2014;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII, починаючи з 13 серпня 2024 року, зарахувавши до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугою років, половину строку навчання в Донецькому національному університеті з 01.09.1996 до 06.06.2001.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково, а саме суд:

Визнав протиправним і скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 94 від 21 серпня 2024 року, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно зі ст. 86 Закону України Про прокуратуру № 1697-VII від 14.10.2014.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII, починаючи з 13 серпня 2024 року, зарахувавши до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугою років, половину строку навчання в Донецькому національному університеті з 01.09.1996 до 06.06.2001.

В іншій частині позовних вимог відмовив

Стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484 грн. 48 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В обґрунтуванні скарги зазначено, що пенсія за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України Про прокуратуру № 1697-VII від 14.10.2014 призначається за умови дотримання ряду вимог, визначених чинним законодавством України.

Питання щодо наявності у позивача права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на час звернення за призначенням пенсії за вислугу років редакції ст. 86 Закону № 1697.

Відповідно до частини 1 статті 86 Закону № 1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років, зокрема, в період 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Вислуга років, яка дає право на призначення такого виду пенсії враховується в календарному обчисленні.

Згідно частини 6 статті 86 Закону № 1697 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема час роботи на посадах прокурорів органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Згідно поданих документів стаж роботи на прокурорських посадах становить 22 роки 9 місяців 29 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 16.07.2001 по 21.09.2001, згідно трудової книжки, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані про роботу та на титульній сторінці зазначена дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не відповідає паспортним даним.

До страхового стажу на прокурорських посадах не зараховано половину строку навчання у юридичному вузі, оскільки згідно довідки № 114/01-13/01.1 від 07.03.2024 позивач навчався на економіко-правовому факультеті.

Від позивача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів достовірно встановив, що позивач здобув саме юридичну освіту, а тому слід зарахувати до його стажу, що дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до частини шостої статті 86 Закону № 1697-VII, половину строку навчання на економіко-правовому факультеті Донецького національного університету денної форми навчання за спеціальністю «Правознавство».

Враховуючи вищенаведене, а також наявність у ОСОБА_1 стажу роботи в органах прокуратури 22 роки 09 місяців 29 днів, що не заперечувалось самим відповідачем і зазначено у спірному рішенні від 21.08.2024, та зарахування до цього стажу половини строку навчання на економіко-правовому факультеті Донецького національного університету за спеціальністю «Правознавство» з 01.09.1996 року по 06.06.2001 року, суд дійшов законного і обґрунтованого висновку про наявність у позивача необхідного стажу, який дає йому право на призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 закінчив Донецький національний університет і отримав вищу освіту за спеціальністю Правознавство та здобув кваліфікацію юриста, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 від 30 червня 2001 року.

Також навчання позивача у Донецькому національному університеті в період з 07.07.1996 року по 30.06.2001 року підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 та довідкою Донецького національного університету імені Василя Стуса від 07.03.2024 року № 114/01-13/01.1.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 04 жовтня 2001 року працює в органах прокуратури.

13 серпня 2024 року через портал електронних послуг Пенсійного фонду України позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, який уповноважений розглянути подану заяву ОСОБА_1 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21 серпня 2024 року № 94 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України Про прокуратуру, у зв`язку із недостатністю стажу.

Із спірного рішення вбачається, що страховий стаж ОСОБА_1 становить: 27 років 06 місяців 04 дні, стаж роботи на прокурорських посадах складає 22 роки 09 місяців 29 днів.

До страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 16.07.2001 року по 21.09.2011 року, згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані про роботу та на титульній сторінці зазначена дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не відповідає паспортним даним.

До страхового стажу на прокурорських посадах не зараховано половину періоду навчання у ВНЗ згідно диплому, оскільки не підтверджено навчання у юридичному вузі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

14 жовтня 2014 року прийнято Закон України «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно частини 13 статті 86 Закону №1697 пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Зі спірного рішення слідує, що відповідачем -позивачу до стажу для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», не зараховано половину строку навчання, оскільки відповідно до диплому виданого Донецьким державним університетом заявник навчався на економіко правовому факультеті, інформація щодо навчання на юридичному факультеті відсутня.

Частиною 6 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Згідно із п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з абз. 5 п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту», вища освіта - сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 28 Закону України "Про вищу освіту", в Україні діють заклади вищої освіти таких типів, зокрема:

університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність;

академія, інститут - галузевий (профільний, технологічний, технічний, педагогічний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на першому і другому рівнях за однією чи кількома галузями знань, може здійснювати підготовку на третьому і вищому науковому рівнях вищої освіти за певними спеціальностями, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Відповідно до ч.1 ст. 49 Закону України "Про вищу освіту", особа має право здобувати вищу освіту в різних формах або поєднувати їх.

Основними формами здобуття вищої освіти є: інституційна (очна (денна, вечірня), заочна, дистанційна, мережева); дуальна.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 61 Закону України "Про вищу освіту", особами, які навчаються у закладах вищої освіти, є: 1) здобувачі вищої освіти; 2) інші особи, які навчаються у закладах вищої освіти.

Здобувачами вищої освіти є, зокрема, студент - особа, зарахована до закладу вищої освіти з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра.

Із змісту наведених правових норм слідує, що університет та академія є вищими навчальними закладами, основними структурними підрозділами яких є факультет і кафедра. У вищих навчальних закладах здійснюється підготовка фахівців з вищою юридичною освітою.

Колегія суддів зазначає, що на теперішній час в Україні не існує закону про правничу (юридичну) освіту або іншого спеціального закону, який би врегульовував суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації права особи на правничу (юридичну) освіту як передумови до юридичної професії.

Разом з тим, виключно законами України визначаються вимоги до осіб, які можуть обіймати посади, пов`язані зі здійсненням правничої (юридичної) професійної діяльності, зокрема, й посади прокурора.

Однією з умов для зайняття посади прокурора є саме наявність юридичної освіти.

Законодавець, закріплюючи у Законі України «Про прокуратуру» приписи щодо навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання керувався саме кінцевою метою - отримання освіти правознавця (юриста).

Отже половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання враховується виключно при визначенні чи достатній у особи час роботи на прокурорських посадах для призначення йому пенсії за вислугою років (наприклад постанова Верховного Суду від 25 серпня 2021 року по справі №751/4203/17).

Згідно з довідкою Донецької обласної прокуратури від 06.08.2024 року № 07-1442 вих-24, ОСОБА_1 має стаж роботи в органах прокуратури станом на 05.08.2024 - 22 роки 09 місяців 21 дні.

Також даною довідкою встановлений факт того, з 01.09.1996 по 06.06.2001 (04 року 09 місяців 06 днів) ОСОБА_1 здобував повну вищу освіту за спеціальністю Правознавство. Тому відповідно до частини 6 статті 86 Закону України Про прокуратуру до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується також 02 роки 04 місці 18 днів.

Довідкою виданою Донецьким національним університетом імені Василя Стуса від 07.03.2024 № 114/01-13/01.1 підтверджується насамперед той факт, що ОСОБА_1 , дійсно навчався у Донецькому національному університеті на економіко-правовому факультеті за спеціальністю Правознавство. Після закінчення навчання 30.06.2001 було видано диплом спеціаліста з відзнакою НОМЕР_1 від 30.06.2021 та присвоєно кваліфікацію юриста. Відповідно до Переліку напрямів підготовки фахівців з вищою освітою за професійним спрямуванням і спеціальностей різних кваліфікаційних рівнів та робітничих професій, затверджених постановою КМУ від 18.05.1994 № 325 спеціальність 7.060101 Правознавство відносилась до галузі знань Право.

Додатково було повідомлено, що наказом Міністерства освіти і науки України № 758 від 12.07.2016 прийнято пропозицію трудового колективу щодо присвоєння Донецькому національному університету імені Василя Стуса. В Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04.10.2016 були внесені відповідні відомості про найменування університету - Донецький національний університет імені Василя Стуса.

Окрім вищенаведеного зазначено, що з 13.05.2014 було змінено назву економіко-правового факультету на юридичний факультет (наказ № 102/05 від 13.05.2014), який закінчив ОСОБА_1 30.06.2001.

Матеріали справи свідчать, що позивач навчався та закінчив у 2001 році Донецький національний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю Правознавство та здобув кваліфікацію юриста, що підтверджується безпосередньо наявною копією диплома серії НОМЕР_1 від 30.06.2001 та трудовою книжкою серії НОМЕР_2 заповненої на ОСОБА_1 , дата заповнення 16.07.2001, відповідно до якої зазначено, що з 07.07.1996 по 30.06.2001 Донецький національний університет, в графі на підставі чого внесено запис зазначено Диплом серії НОМЕР_1 від 30.06.2001.

Керуючись принципом верховенства права, беручи до уваги пріоритетність прав позивача, суд вважає за необхідне зазначити про необхідність зарахування до стажу позивача, що дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», половину строку навчання у Донецькому національному університеті з 01.09.1996 до 06.06.2001 у загальну вислугу (стаж) та стаж роботи на посадах прокурора.

Таким чином, спірне рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років на умовах ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», є протиправним та таким, що підлягає скасуванню із зобов`язанням зарахувати до стажу, що дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», половину строку навчання.

Щодо рішення суду в частині зобов`язання призначити пенсію за вислугу років, на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII, починаючи з 12 вересня 2023 року, колегія суддів зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.02.2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 року у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 року у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Однак, у цій справі відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 208/8402/14-а та від 29.03.2018 справі № 816/303/16.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі "Олссон проти Швеції" від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Колегією суддів враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Матеріали справи свідчать, що станом на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії, позивач з урахуванням до стажу половини строку навчання на економіко-правовому факультеті Донецького державного університету денної форми навчання за спеціальністю Правознавство, має необхідний стаж, що дає йому право на призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 86 Закону № 1697-VII.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення ( Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З урахуванням зазначеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що повним та ефективним поновленням порушеного права в цій частині буде зобов`язання відповідача призначити пенсію за вислугу років, на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII, починаючи з 13 серпня 2024 року.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволені, судом обґрунтовано стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати.

За положенням ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 р. у справі № 200/6945/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 12 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць