Справа № 766/19753/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 766/19753/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 січня 2025 року, прийняте у складі суду судді Рядчої Т.І. в місті Херсон, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління міграційної служби в Херсонській області про скасування рішення про примусове повернення,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року до Херсонського міського суду Херсонської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління міграційної служби в Херсонській області, в якому позивач просив суд про скасування рішення № 016918 від 23.10.2024 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, а також постанову про накладення адміністративного стягнення від 23.10.2024 року щодо ОСОБА_2 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21 січня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління міграційної служби в Херсонській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржуване рішення суду незаконним, тому просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване рішення міграційної служби про повернення до країни походження, а згодом і рішення суду першої інстанції прийнято щодо ОСОБА_3 , водночас апелянт - ОСОБА_3 , позов ним поданий як від Маммадова. Апелянт вважає, що переклад його прізвища українською мовою як " ОСОБА_4 " не може бути прийнято судом як доказ з тієї причини, що невідомо якими джерелами та методами керувався перекладач під час перекладу. Апелянт зазначає, що строк продовження посвідки на проживання пропустив з причин не залежних від його волі обставин. Крім того, апелянт вказує, що відповідачем не з`ясовано, чи потребує він правової допомоги, на що не звернув увагу суду першої інстанції.

Представником відповідача надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23.10.2024 року Дніпровським відділом у місті Херсоні УДМС України у Херсонській області було прийняте рішення №016918 про примусове повернення в країну походження громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано примусово повернутися до країни походження або третьої країни та його покинути територію України у термін до 21.11.2024 року.

З Рішення №016918 про примусове повернення в країну походження громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_3 прибув в Україну 19.04.2024 року. Відповідно до шлюбу 14.01.2020 року був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні, терміном дії до 11.01.2021 року. Після в`їзду в Україну звернувся до міграційної служби для подачі документів для тимчасової посвідки, згідно вимог чинного законодавства йому було відмовлено. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано. Підстави для легалізації на території України відсутні.

До матеріалів справи надано протокол про адміністративне правопорушення серія ПР МХС №001734 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 2 ст.203 КУпАП та постанову про накладення адміністративного стягнення серія ПН МХС №001736 відносно ОСОБА_3 про порушення ч.1,3 ст.9, ч.1 ст.17, ч.1 ст.26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» п.4 Порядку, затвердженого ПКМУ №150 від 15.02.2012 року..

З відкритого доступу з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що заочним рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08.08.2024 року №766/6702/24, яке набрало законної сили 10.09.2024 року шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , зареєстрований 27.12.2019 року Суворовським районним у м.Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №516 розірвано.

Крім цього, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_6 , посвідчена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г., зареєстрована в реєстрі за №2983, в якій вказано, що ОСОБА_6 , запрошує в Україну в період з 01.11.2024 року по 01.11.2026 року громадянина Азербайджанської Республіки Мамедова ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мета поїздки-укладення з нею шлюбу.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано рекомендований лист Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 року №1, в якому вказано, що рекомендовано командуванням військової частини НОМЕР_1 до призначення на посаду водія ОСОБА_3 . Разом з тим в листі вказано термін дії письмової згоди 2 (два) місяці.

Вважаючи протиправним рішення про його примусове повернення до країни походження, а також притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законних підстав для перебування позивача на території України. Враховуючи, що посвідками на тимчасове/постійне проживання на території України позивач не документувався, за отриманням дозволу на імміграцію, статусу біженця або додаткового захисту в Україні не звертався, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно виніс оскаржуване рішення.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) встановлено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 23 Закону № 3773-VI визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Статтею 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Статтею 31 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція) іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 5 розділу І Інструкції передбачено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства. У разі відмови іноземця від особистого підпису в рішенні про примусове повернення посадова особа робить про це запис у рішенні про примусове повернення в присутності двох свідків.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції у рішенні про примусове повернення зазначається строк, упродовж якого іноземець зобов`язаний виїхати з України, який не має перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення. Рішення про примусове повернення може супроводжуватися забороною подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони подальшого в`їзду обчислюється з дня винесення такого рішення. Якщо рішення про примусове повернення супроводжується забороною в`їзду в Україну, у паспортному документі іноземця проставляється відмітка про заборону в`їзду.

Між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки укладено угоду про безвізові поїздки громадян, відповідно до якого громадяни держави однієї сторони, незалежно від місця їх постійного проживання, можуть в`їжджати, прямувати транзитом, виїжджати та перебувати на території держави іншої сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі, по документах, зазначених у Додатках 1 та 2 до цієї Угоди.

Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначає Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150 (далі Порядок №150), відповідно до вимог якого іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Згідно Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 20.07.2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.08.2015 року за №944/27389 громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Обчислення дозволеного іноземцю, який є громадянином держави з безвізовим порядком в`їзду (далі - іноземець), строку перебування на території України здійснюють посадові особи Державної прикордонної служби України (далі- Держприкордонслужби) та Державної міграційної служби України (далі - ДМС) в межах повноважень, визначених законодавством України. Під час в`їзду іноземця на територію України обчислення дозволеного йому строку перебування здійснює посадова особа Держприкордонслужби в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України шляхом відрахування від дня фактичного в`їзду 180 днів назад. Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів. У разі якщо під час здійснення прикордонного контролю було виявлено перевищення іноземцем дозволеного йому строку перебування, приймається рішення про відмову в перетинанні державного кордону України на в`їзд в Україну в порядку, встановленому частиною першою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль». Під час перебування на території України обчислення дозволеного іноземцю строку перебування здійснюють посадові особи ДМС шляхом відрахування 180 днів назад від дня контролю (дня, на який необхідно визначити законність перебування іноземця на території України). Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в Україні на законних підставах, 03.01.2020 звернувся до УДМС у Херсонській області із заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі - возз`єднання сім`ї з громадянкою України, дружина - громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 27.12.2019, видане Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. 13.01.2020 УДМС оформлено посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_3 терміном дії до 11.01.2021. Вищезазначена посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_3 визнана недійсною, у зв`язку із закінченням терміну дії та знищена.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.08.2024 року у справі №766/6702/24 розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який зареєстровано 27.12.2019 року Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №516.

В подальшому, ОСОБА_3 прибув в Україну 19.04.2024 через КПП «Старокозаче» та з 18.07.2024 останній перебуває на території України незаконно.

Колегія суддів зазначає, що порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства у розумінні цього Закону вважається, у тому числі, перебування особи на території України без законних на те підстав, що мало місце у випадку спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.09.2022 у справі № 755/7030/21.

Отже, порушений позивачем законодавчо установлений порядок перебування на території України є достатньою підставою для застосування заходів у вигляді примусового повернення у країну походження, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення, що свідчить про відстність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта, що рішення про примусове повернення винесене стосовно іншої особи, оскільки прізвище позивача « ОСОБА_8 », а не « ОСОБА_4 », оскільки до матеріалів справи надано наступні документи: заяву-анкету №113805500 від 03.01.2020 року, копію паспорта громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата видачі: 21.03.2017 року, дійсний до: 20.03.2027 року, пояснення позивача, свідоцтво про шлюб, видане Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, в яких прізвище позивача визначено як ОСОБА_3 . Жодних заперечень на зазначення свого прізвище у вказаних документах апелянт не надав.

Крім того, у матеріалах справи міститься копія паспорта громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата видачі: 21.03.2017 року, дійсний до: 20.03.2027 року, переклад даних в паспорті з азербайджанської мови на українську мову виконано перекладем Оніщенко Юлією Олександрівною, завірено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Васильковою О.В.

Щодо доводів апелянта, що строк продовження посвідки на проживання пропустив з причин не залежних від його волі обставин, колегія суддів вказані доводи апелянта відхиляє, оскільки вони жодними належними та допустимими доказами не підтверджені.

Доводи апелянта, що відповідачем не з`ясовано, чи потребує він правової допомоги спростовуються відомостями протоколу про адміністративне правопорушення, згідно якого апелянту було роз`яснено право користуватись професійною правничою допомогою, що підтверджується особистим підписом позивача (а.с. 77).

Крім того, згідно приписів ч.2 ст. 203 КУпАП, перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Враховуючи викладене, та враховуючи відсутність у заявах позивача по суті справи жодних доводів в частині неправомірності постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, позовні вимоги у цій частині задоволенню також не підлягають.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 січня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 січня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління міграційної служби в Херсонській області про скасування рішення про примусове повернення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко