Справа № 420/30627/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/30627/24

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,

повний текст судового рішення

складено 13.12.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського кружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування у страховий стаж періоду вимушеного прогулу на посаді судді Київського районного суду м. Одеси в період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року та не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , в зв`язку зі збільшенням страхового стажу внаслідок вимушеного прогулу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати у страховий стаж на посаді судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 період вимушеного прогулу, з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії (з урахуванням збільшення страхового стажу внаслідок вимушеного прогулу за період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що ОСОБА_1 працював на посаді судді Київського районного суду м. Одеси. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі №420/6391/18 було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року на користь ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що рішенням визнано, що з моменту незаконного звільнення з 02.11.2016 року по дату набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про звільнення (02.11.2016 року по 13.11.2018 року) мав місце вимушений прогул. Державною судовою адміністрацією зі стягнутої суми були утримані усі податки, в тому числі відрахування до пенсійного фонду. Відтак, період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року має бути зараховано до трудового стажу ОСОБА_1 . ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за проведенням перерахунку пенсії, проте, відповідачем допущена бездіяльність із приводу не проведення перерахунку та не зарахування періоду вимушеного прогулу у страховий стаж є протиправною.

Представник відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що 25.01.2024 страхувальником Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Одеській області надано уточнюючий звіт за період з 02.11.2016 по 31.12.2018, Податковий розрахунок «Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам», на підставі якого внесені дані до індивідуальних відомостей про застраховану особу. В ході перевірки щодо виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2020 року № 420/6391/18 Головним управлінням виявлено, що за період з 02.11.2016 року по 31.12.2018 року у застрахованої особи ОСОБА_1 наявний страховий стаж не за повні місяці у зв`язку з тим, що сума нарахованого єдиного внеску за зазначений період з сумою нарахованої заробітної плати/доходу/грошового забезпечення у межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок 3000 (три тисячі грн.) не відповідає постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2020 по справі № 420/639/18. Відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2020 року по справі № 420/639/18 сума нарахованої заробітної плати/доходу/грошового забезпечення у межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок за період з 02.11.2016 по 31.12.2018 складає 21428,25 грн. (535706,32 грн. * 25 місяців), тобто страхувальник відзвітувався у розмірі 3000,00 грн. замість 21428,25 грн. У разі коли відомості про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплаченого єдиного внеску та інші дані, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, використовуються для обчислення та призначення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням не завантажились до Державного реєстру застрахованих осіб, застрахована особа втрачає страховий стаж. 25.09.2024 страхувальником «Територіальне управління державної судової адміністрації в Одеській області» приведено у відповідність дані відомостей по спеціальному стажу, однак суми нарахованої заробітної плати/доходу/грошового забезпечення у межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок за період з 02.11.2016 по 31.12.2018 не відкориговано.

Рішенням Одеського кружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволений частково

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.10.204 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 02.01.2024 року з урахуванням збільшення страхового стажу внаслідок вимушеного прогулу за період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалення в цій частині нової постанови про задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, апелянтом зазначено, що суд першої інстанції незаконно відмовив у зарахуванні стажу на посаді судді та жодним чином не мотивував свою відмову у задоволенні позову в частині вимоги про зарахування періоду вимушеного прогулу у спеціальний стаж на посаді судді.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області також не погодилось вказаним судовим рішенням, подавши апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає рішення Одеського окружного адміністративного суду незаконним та необґрунтованим, зокрема, апелянтом зазначено, що 25.09.2024 страхувальником «Територіальне управління державної судової адміністрації в Одеській області» приведено у відповідність дані відомостей по спеціальному стажу (внесено «Код підстави для обліку спецстажу»), однак суми нарахованої заробітної плати/доходу/грошового забезпечення у межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок за період з 02.11.2016 по 31.12.2018, не відкориговано.

Зокрема, зазначено, що судом першої інстанції не враховано, для вирішення питання позивачу необхідно звернутись до страхувальника - Територіального управління державної судової адміністрації України в Одеській області із проханням подати відповідну уточнюючу звітність до територіального органу ДПС за місцем реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 працював на посаді судді Київського районного суду м. Одеси.

Питання правомірності подання Вищою радою юстиції від 11.02.2014 №92/0/15-14 щодо звільнення позивача з посади судді за порушення присяги, вирішувалось судом в адміністративній справі №800/148/14.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції про визнання рішення незаконним.

Наказом Київського районного суду м.Одеси від 18.10.2016 р. №18-ос, ОСОБА_1 , звільнено з посади судді Київського районного суду м.Одеси у зв`язку з порушенням присяги судді, відраховано зі штату Київського районного суду м.Одеси 02.11.2016р.

Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.05.2018 у справі № 800/532/16, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2018, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконною та скасовано постанову Верховної Ради України від 29.09.2016 № 1603-VIII «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду м. Одеси за порушення присяги». У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2020 року у справі №420/6391/18, стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року в розмірі 535706 (п`ятсот тридцять п`ять тисяч сімсот шість) грн. 32коп. з вирахуванням належних до сплати податків і зборів.

Суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком з 01.08.2018 року.

При цьому, при розрахунку страхового стажу позивача не враховано час вимушеного прогулу за період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року.

Позивач, 02.01.2024 року, звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області та 26.07.2024 року до Сервісного центру № 8 ГУ ПФУ в Одеській області із заявами щодо перерахунку пенсії з урахуванням до страхового стажу часу вимушеного прогулу за період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року.

Однак, згідно з листом від 30.01.2024 року ГУ ПФУ в Одеській області повідомило позивача, про необхідність звернення для перерахунку пенсії до будь-якого відділу обслуговування громадян з оригіналами документів: паспорт громадянина України, РНОКПП.

Згідно з листом від 22.08.2024 року ГУ ПФУ в Одеській області повідомило позивача, що оскільки страхові внески за період з 02.11.2016 року по 31.12.2018 року страхувальником сплачені, для перерахунку пенсії позивачу необхідно звернутися до будь-якого відділу обслуговування громадян з оригіналами документів: паспорт громадянина України, РНОКПП; або через вебпортал електронних послуг ПФУ.

В подальшому, 17.10.2024 року ГУ ПФУ в Одеській області прийняло рішення № 87 про перерахунок пенсії позивача з 01.10.2024 року, згідно з яким відповідачем враховано до страхового стажу позивача час вимушеного прогулу за період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, яке гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій тощо.

Статтею 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Спеціальним законом, що визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, на час виникнення спірних правовідносин є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

Як встановлено судом, відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2020 року у справі № 420/6391/18, стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року в розмірі 535706 (п`ятсот тридцять п`ять тисяч сімсот шість)грн. 32коп. з вирахуванням належних до сплати податків і зборів.

Так, вказаною постановою встановлено: «…постановою Верховної Ради України від 29.09.2016р. №1603-VІІІ звільнено ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду м. Одеси за порушення присяги судді.

Рішенням Верховного Суду від 11.05.2018р. (набрало законної сили 13.11.2018р.) у справі №800/532/16 визнано протиправними дії Верховної Ради України з розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду м.Одеси за порушення присяги на позачерговому засіданні Верховної Ради України 29.09.2016р.; визнано незаконною та скасовано постанову Верховної Ради України від 29.09.2016р. №1603-VІІІ, про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду м.Одеси за порушенням присяги судді; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цього приводу колегія суддів зазначає.

Суддя має особливий (спеціальний) правовий статус, який характеризується наявністю певних вимог, обмежень щодо зайняття цієї посади та гарантій його діяльності.

Професійні судді виконують конституційну функцію - здійснення правосуддя, чим обумовлений їх спеціальний правовий статус.

За правилами діючого на час звільнення позивача з посади судді законодавства, а саме ст.100 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, Вища рада юстиції була єдиним у державі конституційним органом, до повноважень якого належало внесення подання про звільнення суддів з посад до органу, який призначив або обрав суддю (з підстав, визначених частиною п`ятою статті 126 Конституції України).

Як встановлено колегією суддів рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.05.2018 у справі № 800/532/16, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2018, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконною та скасовано постанову Верховної Ради України від 29.09.2016 № 1603-VIII «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду м. Одеси за порушення присяги». У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Питання правомірності подання Вищою радою юстиції від 11.02.2014 №92/0/15-14 щодо звільнення позивача з посади судді за порушення присяги, вирішувалось судом в адміністративній справі №800/148/14.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції про визнання рішення незаконним.

Отже, рішення Вищої ради юстиції від 11.02.2014 №92/0/15-14 «Про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду міста Одеси за порушення присяги» є чинним, що відповідно до ч.2 ст.112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII та ст.3 Закону України «Про вищу раду правосуддя» є підставою для його повторного розгляду Вищою радою правосуддя, як уповноваженого органу для прийняття рішення про звільнення судді з посади.

Вказане положення закону було реалізовано та рішенням Вищої ради правосуддя від 05.02.2019 № 329/0/15-19 ОСОБА_1 звільнений з посади судді Київського районного суду м.Одеси на підставі п.3 ч.6 ст.126 Конституції України (вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним із статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за загальним правилом вимушеним прогулом вважається час, протягом якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. Виконання трудових функцій судді (як працівника) нерозривно пов`язано із набуттям і припиненням особливого статусу, який в свою чергу є підставою, що надає право на виконання таких функцій, а тому поняття вимушеного прогулу не може бути застосовано до професійних суддів.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що незарахування строку вимушеного прогулу у період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року до страхового стажу призводить до порушення принципу рівності особи перед законом, оскільки позивач, фактично, позбавляється гарантованого Конституцією України права на одержання пенсії у належному розмірі.

Більш того, як правильно встановлено судом першої інстанції 17.10.2024 року ГУ ПФУ в Одеській області прийняло рішення № 87 про перерахунок пенсії позивача з 01.10.2024 року, згідно з яким відповідачем враховано до страхового стажу позивача час вимушеного прогулу за період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування у страховий стаж періоду вимушеного прогулу на посаді судді Київського районного суду м. Одеси в період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням збільшення страхового стажу внаслідок вимушеного прогулу за період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу зараховуються лише періоди, за які були сплачені страхові внески. При цьому до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж.

Відповідно до абзацу 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Таким чином, кожна застрахована особа має право на отримання коштів та надання послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням (в т.ч. на пенсійне забезпечення в майбутньому).

Пунктом 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, передбачено, що в разі незаконного звільнення працівника і поновлення його на попередній роботі запис про звільнення визнається недійсним.

Суд наголошує, що стаж роботи працівника, який був незаконно звільнений, а потім поновлений на роботі, вважається безперервним і особа весь цей час є застрахованою особою.

При цьому, стягнутий на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу обчислений з його середньої заробітної плати, а тому виплата цієї суми в окремі місяці, що обумовлено виконанням рішення суду про поновлення на роботі, є заробітною платою за кожен місяць.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Зокрема, згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо. Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Переглядаючи справу колегія суддів враховує судову практику з питання зарахування до страхового стажу періодів, за які відсутні дані про сплату страхових внесків.

Так, зокрема, у постанові по справі №340/1454/21 від 11.10.2023 року Верховний Суд дійшов висновку, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Отже, з урахуванням наведених положень судом першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо задоволення в цій частині позовних вимог.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька