Справа № 380/15089/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/15089/24 пров. № А/857/34392/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року (ухвалене головуючим суддею Лунь З.І. у м. Львів) у справі № 380/15089/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Первинна професійна спілка «Правозахисники країни» про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача якому просив:

визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції від 21.06.2024 № 342 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 (0063326) з посади інспектора відділу диспетчерської служби управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Львівській області та призначення на посаду інспектора роти № 2 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, відповідно до п.4 ст.68, пп.3 п.2 ч.1 та ч.8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію»;

поновити ОСОБА_1 (0063326) на посаді інспектора відділу диспетчерської служби управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Львівській області;

допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 (0063326) на посаді інспектора відділу диспетчерської служби управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Львівській області.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідач не дотримався встановленої законодавством процедури звільнення у зв`язку зі скороченням штату. Зокрема, зазначає, що звільнення у зв`язку із скороченням штату можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переводу працівника на іншу посаду шляхом пропозиції працівнику, що звільняється, всіх вакантних посад, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення. Позивач стверджує, що йому взагалі не пропонувалися вакантні посади в ГУНП, відповідач здійснив переведення на категорично відмінну посаду, яка не є рівнозначною і передбачає переміщення по службі в іншу місцевість, без згоди позивача. Також відповідачем не враховано переважного права залишення на посаді (роботі), гарантованого положеннями п.5 ч.2 ст.42 КЗпП України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано Наказ Головного управління Національної поліції від 21.06.2024 № 344 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора відділу диспетчерської служби управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Львівській області та призначення на посаду інспектора роти № 5 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, відповідно до ч.4 ст.68, пп.3 п.2 ч.1 та ч.8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію». Визнано протиправним та скасовано Наказ Головного управління Національної поліції від 21.06.2024 № 342 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора відділу диспетчерської служби управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Львівській області та призначення на посаду інспектора роти № 2 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, відповідно до ч.4 ст.68, пп.3 п.2 ч.1 та ч.8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію». Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу диспетчерської служби управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Львівській області з 24 червня 2024 року.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав обов`язку щодо пропозиції усіх наявних посад з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків позивача, у зв`язку із скороченням його посади. Приписами ч.3 ст.68 Закону № 580-VIII гарантована можливість працевлаштування поліцейського в будь-якому органі (закладі, установі) поліції, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, у разі скорочення його посади. Необхідним елементом щодо призначення поліцейського на іншу посаду є його згода. З системного аналізу вищевказаної норми Закону № 580-VIII видно, що надання згоди поліцейського щодо призначення на посаду неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад, які пропонуються йому, з врахуванням критеріїв, визначених приписами даної статті. Пропозиція усіх наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штату у разі реорганізації, в якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Відтак, відсутність доказів щодо здійснення пропозиції відповідачем позивачу усіх наявних вакантних посад, з врахуванням критеріїв, вказаних вище, не може бути свідченням дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штатів або проведення організаційних заходів.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , станом на 20.06.2024 проходив службу на посаді інспектора відділу диспетчерської служби управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Львівській області, має спеціальне звання «капітан поліції».

13.06.2024 позивач звернувся до начальника ГУНП у Львівській області Олександра Шляховського із рапортом, в якому просив перевести його на посаду інспектора чергового чергової частини батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП.

Відповідно до доповідної записки начальника УОАЗОР ГУНП у Львівській області від 13.06.2024 року, ОСОБА_1 виявив бажання проходити службу в новоствореному підрозділі.

20.06.2024 начальник ГУНП у Львівській області Олександр Шляховський оголосив позивачу попередження про скорочення посади інспектора відділу диспетчерської служби управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Львівській області та про можливе наступне звільнення із служби в поліції (через два місяці з дня отримання цього попередження) відповідно до п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Підставою проведення організаційних заходів став наказ Національної поліції України від 07.06.2024 № 615 «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні поліції у Львівській області».

21.06.2024 року відповідач видав наказ № 344 о/с про особовий склад, відповідно до якого позивача звільнено із займаної посади та призначено на посаду інспектора роти № 5 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, відповідно до п.4 ст.68, пп.3 п.2 ч.1 та ч.8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію». Підставами для видання вказаного наказу були подання заступника начальника ГУНП у Львівській області від 21.06.2024 та наказ Національної поліції України від 07.06.2024 № 615.

Станом на 21.06.2024 рапорт позивача від 13.06.2024 не був реалізований, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що позивач отримав повідомлення про результати розгляду рапорта.

Згідно із рапортом позивача від 23.07.2024, після ознайомлення з витягом з наказу Головного управління Національної поліції від № 334 о/с від 21.06.2024 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора відділу диспетчерської служби управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Львівській області та призначення на посаду інспектора роти № 5 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, відповідно до п.4 ст.68, пп.3 п.2 ч.1 та ч.8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію», по факту прибуття до нового місця несення служби, з`ясувалося про відсутність роти № 5 у «Корпусі оперативно-раптової дії» ГУНП, бо існує лише три роти.

У відповідь на рапорт позивача від 23.07.2024 відповідач повідомив листом від 02.08.2024 № Рп-2322/04/13-2024, що згідно з Наказом ГУНП у Львівській області від 21.06.2024 № 342 о/с «Про особовий склад», позивача призначено на посаду інспектора роти № 2 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області.

Окрім того, на виконання вимог ухвали про витребування доказів від 23.08.2024, відповідач повідомив, що (мовою оригіналу) «під час ознайомлення капітана поліції ОСОБА_1 22.06.2024 року з витягом наказу про переміщення на посаду роти № 5 батальйон поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) було допущено описку у номері витягу наказу та у номері роти.

Згідно штатних змін Національної поліції затвердженого наказом Національної поліції України від 07.06.2024 № 615 у батальйоні поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області посада інспектора роти № 5 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області не передбачена».

Також позивач звертався до відповідача з рапортом від 23.07.2024, у якому зазначив, що у період від попередження про можливе скорочення від 20.06.2024 до видачі наказу №344 о/с від 21.06.2024 йому не пропонували вакантних посад. У зв`язку з цим просив надати інформацію про наявність вакантних посад в Управлінні організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Львівській області та інших підрозділах ГУНП, що відповідають посаді інспектора відділу диспетчерської служби.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що відповідач відреагував на цей рапорт і надав перелік усіх наявних вакантних посад.

Позивач вважає, що його звільнили з посади протиправно, не запропонували всіх вакантних посад, а тому звернувся до суду із позовом про скасування наказів про звільнення та про поновлення на роботі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано положеннями Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (Закон №580-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону № 580-VIII видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону № 580-VIII переміщення поліцейських здійснюється: на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 Закону № 580-VIII поліцейський, переміщений з вищої посади на посаду, нижчу ніж та, яку він займав, у подальшому просувається по службі з дотриманням вимог, визначених цим Законом, а звільнений з посади в дисциплінарному порядку, - після зняття дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ч. 8 ст. 65 Закону №580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 Закону України № 580-VIII поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 77 Закону України № 580-VIII визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Аналізуючи вищенаведені норми, колегія суддів вказує, що у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів звільненню підлягають поліцейські, посади яких скорочені. Разом з тим, відповідно до приписів статті 65 Закону №580-VII скорочення посади, яку обіймає поліцейський, є однією з підстав його переведення на рівнозначну або нижчу посаду, а ч. 2 статті 68 вказаного Закону передбачено можливість призначення поліцейського, посада якого скорочена, за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Водночас, з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року №1235, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року №1668/29798, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (Порядок №1235) та Перелік документів з питань проходження служби (Перелік).

Згідно з розділом ІІ Порядку №1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як переміщення по службі.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Порядку №1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Згідно з п. 3 розділу ІІІ Порядку №1235 перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року №1235.

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Порядку № 1235 у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.

Разом з тим, переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не урегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Колегія суддів зазначає, що Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIІI є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. В даному випадку цей Закон встановлює підстави та порядок переміщення на посаді, зазначені у ч. 1 ст. 65, яка передбачає, що таке переміщення може відбуватися, як за ініціативою поліцейського, так і за ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення (ч.8 ст.65 Закону № 580-VIII). Проте, Нормами Закону України «Про Національну поліцію» не врегульовано процедуру звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням чисельності штату, та дотримання трудових гарантій поліцейського, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати відповідні норми КЗпП України.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами 1, 2 статті 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Колегія суддів зазначає, що даний спір виник у зв`язку з виданням оспорюваного наказу у зв`язку з яким позивача переведено на посаду інспектора роти № 2 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, волевиявлення на яке позивач не проявляв.

Згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону №580 то серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні безпосередньо виділено лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що хоча позивач і був попереджений про наступне звільнення, проте таке відбулось без додержання двомісячного строку, позивачу не було запропоновано наявні вакантні посади та позивач був позбавлений можливості на надання згоди на призначення на запропоновані посади. тому слід вважати, що згоди позивач узагалі не висловлював, адже рапорт було подано ще до того, як позивачу стало відомо про можливе наступне звільнення зі служби в поліції.

Суд приходить до висновку, що роботодавцем не було дотримано відповідної процедури звільнення.

Відтак, відповідач як роботодавець не виконав свого обов`язку щодо надання працівнику пропозицій усіх наявних вакантних посад для їх зайняття, позаяк, не запропонував позивачу вакантну посаду враховуючи досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

Що стосується покликання апелянта на те , що порядок переміщення поліцейських по службі врегульовано спеціальним Законом № 580-VIII, а згідно із Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» переведення працівника на іншу роботу можливе без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України застосуванню не підлягають, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, стверджуючи про те, що переведення позивача на нову посаду було зумовлено інтересами служби, не надав жодних доказів, які б підтверджували, що орган поліції ГУНП у Львівській області, в якому позивач до цього проходив службу, укомлектований належним чином і що, в разі переведення позивача на іншу посаду, не буде порушено інтереси служби управління, де він проходив службу. Тобто, останнім не доведено дотримання принципу балансу інтересів при прийнятті спірного наказу

Також, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що спірні накази відповідачем прийнято виключно на підставі п.4 ст.68, пп.3 п.2 ч.1 та ч.8 ст.65 Закону № 580-VIII без жодного покликання на Закон України від 15.03.2022 № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Як вже було зазначено вище, під час ознайомлення капітана поліції ОСОБА_1 22.06.2024 року з витягом наказу про переміщення на посаду роти № 5 батальйон поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) було допущено описку у номері витягу наказу та у номері роти.

Згідно штатних змін Національної поліції затвердженого наказом Національної поліції України від 07.06.2024 № 615 у батальйоні поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області посада інспектора роти № 5 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області не передбачена».

Крім цього колегія суддів зазначає, що відповідачем у апеляційній скарзі не наведено належних підстав у зв`язку з якими позивач переміщається для забезпечення більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби. Доводи апеляційної скарги дублюють пояснення наведені в відзиві на позовну заяву.

Аналізуючи наведені вище законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ Головного управління Національної поліції від 21.06.2024 № 344 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора відділу диспетчерської служби управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Львівській області та призначення на посаду інспектора роти № 5 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, відповідно до п.4 ст.68, пп.3 п.2 ч.1 та ч.8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» та наказ Головного управління Національної поліції від 21.06.2024 № 342 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора відділу диспетчерської служби управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Львівській області та призначення на посаду інспектора роти № 2 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, відповідно до п.4 ст.68, пп.3 п.2 ч.1 та ч.8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у справі № 380/15089/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар