Справа № 140/1341/25
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/1341/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Мачульського В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі ВДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ, відповідач) про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 19.01.2022 ВП №52154368 у розмірі 69272,65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.09.2016 постановою державного виконавця Другого ВДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ відкрито виконавче провадження №52154368 про стягнення з ОСОБА_1 , як основного боржника на користь ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Луцьке РУ заборгованість за кредитним договором в сумі 692149,84 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 576,67 грн.

19.01.2022 державним виконавцем за заявою стягувача винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та в той же день, винесено постанову про стягнення виконавчого збору із ОСОБА_1 на суму 69272,65 грн. 20.01.2022 старшим державним виконавцем Другого ВДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ Горун І.Л. відкрито виконавче провадження №68258549 про стягнення виконавчого збору в дохід держави в розмірі 69272,65 грн.

Представник позивача вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.01.2023 у справі № 2-3952/2009 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №2-3952/09 від 15.01.2010 щодо боржника ОСОБА_1 .

Так, відповідно до ч. 7 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Вказана норма ст. 27 Закону чітко визначає коли виконавчий збір не стягується або у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Друга підстава не ставить визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню в залежності від дати та підстави завершення виконавчого провадження.

З наведених підстав просить суд скасувати постанову про стягнення виконавчого збору (а.с.1-8).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.41-42).

20.02.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду (а.с.43-48).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами, визначеними Розділом 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.56).

У відзиві на позовну заяву від 17.03.2025 №31081 відповідач просить суд залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з даним позовом, оскільки позивачу оскаржувана постанова надсилалась рекомендованим листом. Також просить суд визнати оскаржувану постанову такою, що підлягає виконанню, оскільки відсутні правові підстави для її скасування (а.с.62-66).

Інших заяв чи пояснень по суті справи до суду від сторін не надходило.

12.03.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника (а.с.84).

Представник відповідача звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності (а.с.86).

Враховуючи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, зокрема передбаченої частиною 7 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вважає, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень частини 2 статті 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (частина 3 статті 268 КАС України).

Відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Так, частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 , як основного боржника та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 па користь ВАТ КБ "Надра" заборгованість за кредитним договором в сумі 692149,84 грн, а також по 576,67 грн судових витрат з кожного.

На виконання вказаного рішення суду 15.01.2010 було видано виконавчий лист №2-3952/09, про стягнення з позивача вищевказаної заборгованості, за яким було відкрито виконавче провадження №52154368, про що державним виконавцем Другого ВДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ Жулибіною В.О. винесено відповідну постанову від 08.09.2016 (а.с.67).

17.01.2022 до відповідача надійшла заява стягувача ТзОВ «Преміум Лігал Колекшин» про повернення виконавчого листа стягувачу.

19.01.2022 старшим державним виконавцем Другого ВДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ Горун І.Л. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.14), та в той же день, 19.01.2022 винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню (а.с.69).

20.01.2022 старшим державним виконавцем Другого ВДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ Горун І.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68258549 з примусового виконання постанови №52154368 від 19.01.2022 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 69272,65 грн (а.с.70).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 09.01.2023 у справі №2-3952/2009 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №2-3952/09 щодо боржника ОСОБА_1 , виданий 15.01.2010 Луцьким міськрайонним судом у цивільній справі №2-3952/09, оскільки обов`язок боржника, відсутній повністю (а.с.17).

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

В свою чергу, при системному аналізі Закону України «Про виконавче провадження», (в тому числі статті 27 Закону) слід дійти висновку, що законодавцем акцентована позиція на тому, що виконавчий збір має адміністративний характер і стягується за не виконання боржником рішення суду самостійно, до моменту його пред`явлення до органу державної виконавчої служби з метою реалізації права стягувача на своєчасність виконання судового рішення.

Отже, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.04.2020 по справі № 480/3452/19.

Таким чином, правові норми викладені в статті 27 Закону №1404-VIII є нормами імперативного характеру, які позбавляють права вибору державного виконавця при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору за наявності перебування на виконанні виконавчого документа.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно із частиною 3 статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, зокрема, передбачених пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 02.04.2012 за №489/20802, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень.

Пунктом 8 розділу ІІІ цієї Інструкції передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. У разі повернення виконавчого документа стягувачу, зокрема, з такої підстави, яка передбачена пунктом 1 частини першої статті 37 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

З огляду на викладене, законодавством передбачено, що нестягнута сума виконавчого збору у випадку повернення виконавчого документа стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа, підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.

Така правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №320/6360/18, від 28.10.2020, у справі №300/1558/20, від 27.05.2021 у справі №640/18626/20.

Риже, факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 року у справі № 420/2013/22.

Як свідчать матеріали справи, виконавчий лист №2-3952/09, виданий 15.01.2010 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 692149,84 грн, був повернутий стягувачу за постановою державного виконавця від 19.01.2022 у виконавчому провадженні ВП№52154368 з огляду на надходження заяви стягувача, саме на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ.

Зазначена постанова в повній мірі відповідає вимогам статті 37 Закону №1404-VIII, ніким не оспорювалась та є чинною.

Відповідно до цього, державний виконавець у повній відповідності до вимог частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII, після повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, звернув постанову про стягнення виконавчого збору від 19.01.2022, винесену в рамках виконавчого провадження №52154368, до примусового виконання і почав виконувати її в порядку, встановленому Законом №1404-VIII.

Відтак постанова державного виконавця від 20.01.2022 про відкриття виконавчого провадження №68258549 з примусового виконання постанови №52154368 від 19.01.2022 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 69272,65 грн винесена головним державним виконавцем законно і обґрунтовано.

Покликання представника позивача на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 09.01.2023 у справі №2-3952/2009, якою визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист 2-3952/09, виданий № 15.01.2010, суд відхиляє з огляду на таке.

За правилом частини сьомої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, виконавче провадження №52154368 не було закінчене державним виконавцем на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII (скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню).

Натомість, як вже зазначалося судом дане виконавче провадження було закінчено на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, а сама постанова про повернення виконавчого документу стягувачу винесена 19.01.2022, тобто задовго до набрання ухвалою ухвалу Луцького міськрайонного суду від 09.01.2023 у справі №2-3952/2009 законної сили.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, матеріалами справи доведено, що рішення Луцького міськрайонного суду від 29.09.2009 по справі №2-3952/09 не було виконане до 08.09.2016, тобто до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №52154368.

Крім того, виконавче провадження №52154368 не було закінчене на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що старший державний виконавець Другого ВДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ Горун І.Л. діяла у повній відповідності до вимог Закону №1404-VIII, а оскаржувана постанова відповідає визначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а тому підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом під час розгляду даної справи не встановлено наявності в діях державного виконавця порушень вимог Закону №1404-VIII.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку із тим, що у задоволенні адміністративного позову судом відмовлено, розподіл судових витрат в порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243, 245, 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 19.01.2022 у ВП №52154368, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський