Справа № 9901/424/21
Суддя: Губська Олена Анатолівна
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року

м. Київ

Справа № 9901/424/21

Провадження № 11-313заі24

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого судді Уркевича В. Ю.,

судді-доповідача Губської О. А.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Олеярника М. І.,

позивачки - не з'явилася,

представника позивачки - не з'явився,

представника відповідача - Басай В. О.,

представника Вищої ради правосуддя - не з'явився,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Президента України на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2024 року (судді Радишевська О. Р., Мацедонська В. Е., Смокович М. І., Жук А. В., Уханенко С. А.) у справі № 9901/424/21за позовом ОСОБА_1 до Президента України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Вищої ради правосуддя, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Президента України Зеленського В. О. (далі - відповідач), у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Президента України, яка полягає у невидачі указу про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області;

- зобов`язати Президента України видати указ про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області.

2. На обґрунтування позову зазначила, що Вища рада правосуддя (далі - ВРП, Рада) прийняла рішення, яким рекомендувала призначити її на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області. У зв`язку із цим вона внесла відповідне подання про призначення її на посаду судді до Президента України. Водночас упродовж тридцяти днів після надходження до Офісу Президента України відповідного подання Президент України не виконав вимог статті 128 Конституції України, статті 80 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) щодо видання відповідного указу про її призначення. Разом з тим встановлений статтею 80 Закону № 1402-VIII тридцятиденний строк є достатнім, прийнятним, обов`язковим і розумним для виконання Президентом України повноважень щодо видання указу про призначення на посаду судді, адже у процедурі добору кандидатів на посаду судді Президент України не наділений повноваженнями оцінювати здатність кандидата бути суддею, а лише зобов`язаний зафіксувати результати добору через видання відповідного індивідуального акта.

3. Посилаючись на те, що у Президента України немає законних підстав не видати указ про призначення її на посаду судді, позивачка вважає бездіяльність Президента України щодо невидачі такого указу протиправною.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Президента України щодо нерозгляду подання ВРП від 24 грудня 2020 року № 508/0/12-20 про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області. Зобов`язано Президента України, відповідно до статті 80 Закону № 1402-VIII, розглянути подання ВРП від 24 грудня 2020 року № 508/0/12-20 про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області.

5. Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що:

- Президент України має відреагувати на подання ВРП протягом тридцяти днів. Цей строк є гарантійним як у сенсі забезпечення формування корпусу суддів і реалізації ВРП відповідних дискреційних повноважень для цього, так і для захисту права особи, яка взяла участь у доборі на зайняття посади судді. Тому для розгляду Президентом України подання ВРП строк у 30 днів є достатнім, прийнятним, обов`язковим і розумним;

- враховуючи те, що подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області направлене до Офісу Президента супровідним листом від 24 грудня 2020 року № 45679/0/9-20 та зареєстроване в Офісі Президента України 28 грудня 2020 року за № 139/62563- 01, тобто більше ніж за рік і місяць до введення воєнного стану в Україні, Президентом України допущена бездіяльність, яка полягає у нерозгляді подання ВРП про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області у строк більше ніж 30 днів з дня внесення відповідного подання ВРП.

6. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що у справі, що розглядається, рішення суду безпосередньо стосується забезпечення судового захисту прав позивачки на своєчасне зайняття посади судді відповідного суду. Водночас Президент України як гарант, у тому числі, права на працю має його реалізовувати за відповідною процедурою (відповідно до частини першої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП у порядку, встановленому законом, шляхом видання відповідного указу). Повноваження Президента України стосовно видання указів, зокрема тих, які стосуються призначення на посаду судді, належать до його виключної компетенції як глави держави. З огляду на це Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив про неможливість втручання в конституційні повноваження щодо видання указів відповідачем, а також про відсутність підстав для перебирання судом на себе повноважень, наданих йому Основним Законом.

7. Ураховуючи конституційно визначений обов`язок участі Президента України у формуванні судової гілки влади, а також суспільне значення належного формування цієї влади, з огляду на вимоги частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивачки є зобов`язання Президента України відповідно до статті 80 Закону № 1402-VIII розглянути подання ВРП від 24 грудня 2020 року № 508/0/12-20 про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області.

Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог

8. Не погодившись із таким судовим рішенням, представник Президента України подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що воно не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним та необґрунтованим, а також ухвалене з порушенням норм матеріального права та без дотримання норм процесуального права.

9. Представник Президента України вказав, що під час розгляду справи суд першої інстанції ухвалою від 27 квітня 2024 року відмовив у задоволенні клопотання представника Президента України про залишення без розгляду позовної заяви, проте, на переконання відповідача, така ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що призвела до неправильного вирішення справи.

10. На думку скаржника, строк оскарження бездіяльності сплинув щонайпізніше 01 березня 2021 року (місячний строк на прийняття Президентом України відповідного рішення та місячний строк на звернення до суду у разі відсутності такого рішення). ОСОБА_1 , претендуючи на посаду судді, має відповідну кваліфікацію, юридичну обізнаність, досвід правозастосування, розуміння про поняття та інститут строків у судовому процесі та наслідки пропуску таких строків більше ніж на пів року. Отже, суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано відмовив у клопотанні відповідача про залишення позову без розгляду.

11. Також, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник відповідача зазначає, що, зважаючи на те, що позивач мала бути повідомленою про розгляд питання щодо направлення подання про її призначення до Президента України, а рішення ВРП опубліковуються на її вебсайті та є загальнодоступними, в тому числі і для позивача, незважаючи на відсутність у ВРП обов`язку повідомляти кандидата про час виготовлення, підписання подання про призначення на посаду судді та направлення його до Офісу, позивач була обізнана про наявність такого рішення та виготовлення його повного тексту.

12. З погляду апелянта, позивач усвідомлював, що Рада в розумні (найкоротші) строки після прийняття рішення від 10 грудня 2020 року направила відповідне подання про її призначення на посаду судді до Президента України, і таке подання перебуває на розгляді у глави держави, що підтверджується посиланням на лист позивача від 19 серпня 2021 року саме до Офісу Президента України про стан розгляду її подання. Тобто зі зверненням до відповідача позивач звернулася тільки після спливу 7 місяців з дня, коли у позивача мали бути обґрунтовані очікування щодо видання Президентом України відповідного указу про призначення її на посаду судді.

13. Наголошує, що згадане листування позивача з Офісом Президента України не може свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду після спливу строку (який у декілька разів більший, ніж визначений спеціальною нормою), позаяк таке листування жодним чином не заважало позивачу звернутись до суду із цим позовом раніше, ніж 08 жовтня 2021 року.

14. На підставі викладеного скаржник просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2024 року в цій справі та залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

15. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 оскаржено не було.

Позиція учасників справи

16. У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення і просить залишити апеляційну скаргу Президента України без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2024 року - без змін.

17. 29 січня 2025 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшов відзив на апеляційну скаргу Президента України, у якому ВРП акцентувала увагу, що на виконання вимог законодавства, а також в межах наданих повноважень було внесено Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області, яке супровідним листом від 24 грудня 2020 року № 46679/0/9-20 направлене до Офісу Президента України. Крім того, з метою вирішення питання заповнення вакантних посад суддів, недопущення припинення роботи судових установ і порушення права громадян на доступ до правосуддя, враховуючи звернення професійних суддівських та адвокатських об`єднань та реалізуючи свої повноваження, ВРП 18 листопада 2021 року ухвалила рішення № 2229/0/15-21, яким було вирішено публічно звернутися до Президента України щодо призначення суддів, в тому числі ОСОБА_1 .

Рух апеляційної скарги

18. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 16 січня 2025 року відкрила апеляційне провадження в цій справі, а ухвалою від 30 січня 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 27 лютого 2025 року.

Установлені судом першої інстанції обставини справи

19. Указом Президента України від 18 травня 2012 року № 336/2012 ОСОБА_1 була призначена на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області на строк п`ять років.

20. 18 травня 2017 року строк повноважень судді ОСОБА_1 закінчився.

21. Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України) від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18 було призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема і судді Свалявського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 .

22. 07 жовтня 2019 року ВККС України (у складі колегії членів ВККС України) прийняла рішення № 947/ко-19, яким за результатами проведеного кваліфікаційного оцінювання визнала суддю Свалявського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді.

23. 10 грудня 2020 року ВРП ухвалила рішення № 3462/0/15-20 «Про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області» (далі - рішення № 3462/0/15- 20).

24. У цьому рішенні, зокрема, зроблено посилання на факт визнання рішенням ВККС України від 07 жовтня 2019 року № 947/ко-19 судді Свалявського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді; згадано про висновок Громадської ради доброчесності про невідповідність судді Свалявського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики і зазначено, що наведені у висновку Громадської ради доброчесності відомості були предметом розгляду колегії ВККС України, яка дала їм належну оцінку в межах процедури кваліфікаційного оцінювання щодо судді Свалявського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 .

25. Як свідчить зміст рішення № 3462/0/15-20, ВРП зробила власну оцінку обставин, пов`язаних із кандидатурою позивачки, у тому числі й тих, які наведені у висновку Громадської ради доброчесності, та дійшла висновку про відсутність обґрунтованого сумніву щодо відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності чи професійної етики, інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з її призначенням на посаду судді.

26. На підставі статті 131, підпунктів 2, 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пункту 20 розділу XII Закону № 1402-VIII, підпункту 3 пункту 2 розділу II Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України», керуючись статтями 3, 30, 34, 36, 37, абзацом шостим пункту 13 розділу III «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), ВРП вирішила внести Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області.

27. 24 грудня 2020 року ВРП внесено (направлено) Президентові України подання № 508/0/12-20 про призначення судді на посаду (супровідний лист від 24 грудня 2020 року № 45679/0/9-20).

28. На запит ОСОБА_1 , що надійшов до Управління доступу до публічної інформації Департаменту з питань звернення громадян Офісу Президента України 19 серпня 2021 року, листом від 09 вересня 2021 року № 22/1-09/4105 повідомлено, що подання ВРП про призначення її на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області зареєстровано в Офісі Президента України за № 139/62563- 01 28 грудня 2020 року.

29. ОСОБА_1 , уважаючи бездіяльність Президента України щодо невидання указу про її призначення на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області протиправною, посилаючись на те, що станом на момент пред`явлення позову (18 жовтня 2021 року) та ухвалення рішення по суті справи подання ВРП щодо її призначення на цю посаду розглянуто не було, звернулася до суду із цим позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

30. За правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

31. Статтею 6 Конституції України визначено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

32. Конституційним поділом влади на законодавчу, виконавчу та судову не вичерпується увесь принцип поділу влади.

33. Так, статтею 102 Конституції України встановлено, що Президент України є главою держави і виступає від її імені. Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

34. Повноваження Президента України визначені, зокрема, статтею 106 Конституції України.

35. Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України (частина третя статті 106 Конституції України).

36. До конституційних повноважень Президента України належить також призначення на посаду судді.

37. Згідно із частинами першою, другою статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП у порядку, встановленому законом. Призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.

38. Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що повноваження Президента України визначаються виключно Конституцією України і не можуть бути розширені та/або обмежені законом або іншим нормативно-правовим актом [до прикладу, рішення від 10 квітня 2003 року № 7-рп/2003 (справа про гарантії діяльності народного депутата України); від 07 квітня 2004 року № 9- рп/2004 (справа про Координаційний комітет); від 16 травня 2007 року № 1- рп/2007 (справа про звільнення судді з адміністративної посади); від 11 грудня 2007 року № 12-рп/2007 (справа про порядок припинення повноважень членів Кабінету Міністрів України); від 26.02.2009 № 6-рп/2009 (щодо звільнення з посади Голови НБУ)].

39. Повноваження ВРП щодо внесення подання про призначення суддів визначені статтею 131 Конституції України, статтею 3 Закону № 1798-VIII.

40. Водночас порядок призначення на посаду судді встановлено статтею 80 Закону № 1402-VIII.

41. Відповідно до частини першої статті 80 Закону № 1402-VIII призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі та в межах подання ВРП, без перевірки додержання встановлених цим Законом вимог до кандидатів на посаду судді та порядку проведення добору чи кваліфікаційного оцінювання кандидатів.

Будь-які звернення щодо кандидата на посаду судді не перешкоджають його призначенню на посаду. Викладені в таких зверненнях факти можуть бути підставою для порушення Президентом України перед компетентними органами питання про проведення в установленому законом порядку перевірки цих фактів.

Президент України видає указ про призначення судді не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання ВРП (частина друга цієї статті).

42. Як установив суд першої інстанції, 07 жовтня 2019 року ВККС України (у складі колегії членів ВККС України) прийняла рішення № 947/ко-19, яким за результатами проведеного кваліфікаційного оцінювання визнала суддю Свалявського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді. 10 грудня 2020 року ВРП ухвалила рішення № 3462/0/15-20 «Про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області». 24 грудня 2020 року ВРП внесено (направлено) Президентові України подання № 508/0/12-20 про призначення судді на посаду (супровідний лист від 24 грудня 2020 року № 45679/0/9- 20), яке зареєстровано в Офісі Президента України за № 139/62563-01 28 грудня 2020 року.

43. Суд першої інстанції також установив, що станом на момент пред`явлення позову (18 жовтня 2021 року) та ухвалення рішення по суті справи подання ВРП щодо призначення позивачки на цю посаду розглянуто не було.

44. Предметом спору у цій справі є протиправна бездіяльність Президента України щодо не видання указу про призначення позивачки на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області у передбачений законом строк.

45. Тобто позивачка не оскаржує акти чи дії Президента України, за наслідками яких настає певна подія чи утворюється певний документ, з настанням / утворення якої / якого можна було б безсумнівно стверджувати, що почався відлік порушеного права чи інтересу.

46. Велика Палата у своїх постановах неодноразово висновувала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень потрібно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає у неухваленні рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно потрібними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були вчинені чи були вчинені з порушенням розумних строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість, підстави та межі бездіяльності, а також її шкідливість для прав та інтересів особи.

47. Задовольняючи позов частково, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду визнав протиправною бездіяльність Президента України щодо невидання указу про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області.

48. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що доводи апеляційної скарги відповідача зводяться лише до того, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні клопотання представника Президента України про залишення без розгляду позовної заяви, оскільки, з його погляду, строк оскарження бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах сплив 01 березня 2021 року (місячний строк на прийняття Президентом України відповідного рішення та місячний строк на звернення до суду у разі відсутності такого рішення).

49. На підставі частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

50. Велика Палата Верховного Суду не може погодитися з доводами апеляційної скарги з огляду на таке.

51. Стаття 118 КАС України передбачає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

52. Частина перша статті 120 КАС України визначає, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

53. Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

54. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

55. Пунктом 17 частини першої статті 4 цього Кодексу встановлено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

56. Отже, для звернення до суду у справі щодо здійснення суддею професійної діяльності встановлено місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

57. Частиною четвертою статті 123 КАС України передбачено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

58. Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Одночасно перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

59. За змістом позовної заяви ОСОБА_1 оскаржує саме протиправну бездіяльність Президента України щодо невидачі указу про її призначення на посаду, видати який в силу Закону № 1402-VIII відповідач має не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання ВРП.

60. Частиною четвертою статті 30 Закону №1798-VІІІ визначено, що інформація про дату, час і місце проведення засідання ВРП, а також проєкт порядку денного засідання, крім випадків, передбачених регламентом Ради, оприлюднюється на офіційному вебсайті ВРП.

61. Особа, питання щодо якої має розглядатися ВРП, повідомляється про такий розгляд не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, крім випадків, якщо законом не вимагається участь такої особи у засіданні, а також якщо інше не визначено цим Законом (частина п`ята цієї ж статті).

62. Відповідно до частини шостої статті 34 Закону № 1798-VІІІ резолютивна частина рішення ВРП, її органів оголошується публічно, безпосередньо після його ухвалення, а повний текст рішення оприлюднюється на офіційному вебсайті Ради не пізніше ніж на сьомий день із дня його ухвалення, якщо інше не визначено законом.

63. Отже, Закон № 1798-VІІІ не передбачає обов`язку з боку ВРП або її апарату повідомляти особу, якої стосується подання, про час та дату його направлення до Офісу Президента України.

64. Також законодавство не передбачає обов`язку ВРП або Офісу Президента України розміщувати наведену інформацію на офіційному сайті.

65. З огляду на це позивач не була і не могла бути своєчасно обізнаною про день надходження подання до Президента України, проте, враховуючи статус відповідача, мала легітимні очікування на своєчасне ухвалення рішення.

66. Судом установлено, що про дату надходження до Офісу Президента України подання ВРП про призначення ОСОБА_1 на посаду судді позивачеві стало відомо з листа Офісу Президента України від 09 вересня 2021 року № 22/1-09/4120 на її запит від 19 серпня 2021 року.

67. Водночас представник відповідача не надав суду жодного доказу, який би спростовував зазначені доводи позивача та підтверджував, що ОСОБА_1 могла або повинна була дізнатися про порушення своїх прав раніше 09 вересня 2021 року.

68. Велика Палата Верховного Суду вважає, що за встановлених у справі обставин у суду першої інстанції не було підстав для залишення позову без розгляду, оскільки позовна заява подана позивачем 08 жовтня 2021 року, тобто у межах установленого процесуальним законом строку звернення до суду з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав (09 вересня 2021 року).

69. Крім того, ураховуючи те, що в цій справі оскаржується саме протиправна бездіяльність Президента України щодо невидачі указу про призначення ОСОБА_1 на посаду судді, видати який відповідач має не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання ВРП, то предметом спору в цій справі є триваюче порушення прав позивача у виді невиконання суб`єктом владних повноважень свого обов`язку протягом законодавчо визначеного строку.

70. Бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

71. Отже, вчинена відповідачем бездіяльність фактично є триваючим правопорушенням, оскільки відсутність дій щодо розгляду відповідного подання ВРП триває з 2020 року.

72. Велика Палата Верховного Суду враховує, що в чинному законодавстві України не визначено поняття «триваюче правопорушення».

73. Разом із цим за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.

74. Тобто протиправна бездіяльність не закінчується після спливу законодавчо визначено строку, а продовжує тривати доти, допоки не будуть встановлені обставини, які дозволять визначити, чи були дотримані приписи закону в точному його розумінні.

75. Підсумовуючи наведене вище, Велика Палата Верховного Суд констатує, що строк звернення до суду існує не для того, щоб надавати можливість суб`єкту владних повноважень уникнути відповідальності. Триваюче право повинно бути захищено, а триваюче порушення - припинено, тобто протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути оскаржена до суду в будь-який час за весь період, протягом якого вона триває. В іншому разі суб`єкт владних повноважень отримав би легітимацію з боку держави у формі забезпечення можливості зловживання правом та безкінечне продовження протиправної поведінки з огляду на відсутність дієвого механізму спонукання до виконання обов`язку.

76. Не зайвим буде нагадати, що у справі «Лелас проти Хорватії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) звернув увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

77. Також на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення ЄСПЛ у справі «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

78. Інші доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

79. З огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

80. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

81. На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

82. Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга Президента України задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Президента України залишити без задоволення.

2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2024 року у справі № 9901/424/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Президента України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Вищої ради правосуддя, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич
Суддя-доповідач О. А. Губська

Судді: О. О. Банасько О. Л. Булейко Ю. Л. Власов І. А. Воробйова М. І. Гриців Ж. М. Єленіна В. В. Король О. В. Кривенда М. В. Мазур С. Ю. Мартєв С. О. Погрібний О. В. Ступак І. В. Ткач О. С. Ткачук Є. А. Усенко Н. В. Шевцова