Справа № 480/1108/25
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
11 березня 2025 року Справа № 480/1108/25
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Глазько С.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військовій частини НОМЕР_1 від 18 жовтня 2024 року №554 "Про результати службового розслідування за фактом відмови від виконання бойового розпорядження командира 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 від 21.08.2024 13-ма військовослужбовцями 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення ступеню їх можливої вини" в частині: притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця-оператора 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти в/ч НОМЕР_1 та накладення на старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді "сувора догана" згідно з пунктом "в" статті 48 та статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; позбавлення старшого солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця-оператора 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти в/ч НОМЕР_1 виплати щомісячної премії за жовтень 2024 року в розмірі 20%, передбаченої наказом МОУ від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» та додаткової винагороди, передбаченої наказом МОУ від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за серпень місяць 2024 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити старшому солдату ОСОБА_1 невиплачену суму грошового забезпечення, щомісячної премії та додаткової винагороди за жовтень та серпень 2024 року, передбачені наказом МОУ від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
Ухвалою суду від 17.02.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків поданої позовної заяви протягом 10 днів з моменту отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання суду заяви про поновлення строку на звернення з позовом до суду та доказів на підтвердження того, що позивач не міг дізнатися про порушене право, чи не міг звернутись за захистом порушених прав раніше.
Вказану ухвалу представник позивача отримала 17.02.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
На виконання вимог ухвали суду, представником позивача подано клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом та його поновлення.
Як на підставу поважності пропуску строку звернення до суду, представник позивач зазначає, що 10 грудня 2024 року позивач отримав відповідь на свій рапорт від 13 листопада 2024 року, у якій він вперше дізнався про те, що на нього ще 18.10.2024 накладено дисциплінарне стягнення на підставі наказу командира "Про результати службового розслідування". Підтверджуючим документом про дату, коли позивач вперше ознайомився з наказом "Про результати службового розслідування" є конверт, у якому було надіслано лист від відповідача з трек-номером та витяг з тренінгом відправлення (отримано 10.12.2024). Вказане також підтверджується тим, що відповідач не надав інформації у відповідь на адвокатський запит, у якому адвокат просила підтвердити, чи доводився під підпис позивачу наказ про результати службового розслідування. Адвокатський запит був надісланий 27.12.2024, відповідь на адвокатський запит отримано 01.02.2025.
Тобто, в період з листопада по лютий місяць позивач вживав заходів для отримання оскаржуваних документів шляхом звернення самостійно до відповідача та за допомогою адвокатського запиту. Отримавши відповідь на свій рапорт 10 грудня 2024 року, позивач вперше дізнався про те, що на нього накладено дисциплінарне стягнення. Відтак, датою, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів є 10 грудня 2024 року.
Також представник позивача зазначила, що позивач не міг вчасно звернутись з позовом до суду у зв`язку з проходженням лікування, що підтверджується виписками з медичних закладів та іншими медичними довідками, які свідчать, що в період з 24.10.2024 по січень 2025 року позивач проходив лікування, медичні обстеження та мав операційне втручання.
Окрім того, зазначає, що позивач проходить військову службу та був призваний по мобілізації, що ускладнює реалізацію права на звернення до суду.
Дослідивши доводи заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
За приписами ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Таким чином, у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.
Суд зазначає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Викладені висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2020 у справі 340/1019/19.
З позовної заяви та доданих до неї документів суд вбачає, що предметом розгляду є проходження публічної служби, а саме оскарження наказу командира військовій частини НОМЕР_1 від 18 жовтня 2024 року №554 "Про результати службового розслідування за фактом відмови від виконання бойового розпорядження командира 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 від 21.08.2024 13-ма військовослужбовцями 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення ступеню їх можливої вини" в частині: притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця-оператора 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти в/ч НОМЕР_1 та накладення на старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді "сувора догана" згідно з пунктом "в" статті 48 та статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; позбавлення старшого солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця-оператора 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти в/ч НОМЕР_1 виплати щомісячної премії за жовтень 2024 року в розмірі 20%, передбаченої наказом МОУ від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» та додаткової винагороди, передбаченої наказом МОУ від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за серпень місяць 2024 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу невиплачену суму грошового забезпечення, щомісячної премії та додаткової винагороди за жовтень та серпень 2024 року, передбачені наказом МОУ від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
Тобто, фактично спірні правовідносини виникли у жовтні 2024 року.
Обґрунтовуючи заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду з позовною заявою, представник позивача зазначила, що датою, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів є 10 грудня 2024 року.
Разом з тим, з позовної заяви судом встановлено, що з оскаржуваним наказом від 18 жовтня 2024 року №554 "Про результати службового розслідування за фактом відмови від виконання бойового розпорядження командира 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 від 21.08.2024 13-ма військовослужбовцями 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення ступеню їх можливої вини" позивач був ознайомлений 07.12.2024 (вказане зазначає сам позивач). Лікування позивач проходив на стаціонарі з 24.10.2024 по листопад 2024 року та звертався до лікаря 02.01.2025 за консультацією одноразово.
Як зазначалося вище, відповідно до ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
При цьому позивач з даною позовною заявою звернувся до суду через систему "Електронний суд" лише 11.02.2025, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду.
Представник позивача у заяві від 20.02.2025 посилається на те, що у період з 24.10.2024 по січень 2025 року позивач проходив лікування, медичні обстеження та мав операційне втручання, утім, як встановлено судом з наданих представником позивача документів, все це відбувалось до грудня 2024 року.
Таким чином, причини пропуску строку звернення до суду з позовною заявою повинні бути підтвердженні шляхом подання відповідних письмових доказів.
Натомість жодних доказів в обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду, а саме стосовно того, що стан здоров`я позивача заважав йому вчасно звернутися до суду, представником позивача до заяви не надано.
Щодо посилання на те, що позивач проходить військову службу, суд зазначає, що введення воєнного стану та несення військової служби військовослужбовцями, безумовно, є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки впливає на життєдіяльність в державі в цілому.
Утім, Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 вказує, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Сам факт запровадження воєнного стану в Україні та несення військової служби військовослужбовцями, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.
Між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий, причинний зв`язок та поновлення строку на подання позовної заяви до суду у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку, щодо того, яким саме чином запроваджені обмеження перешкоджали своєчасно звернутися з позовом до суду.
Проте, позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували постійну неможливість позивача у період з 18.10.2024 по 11.02.2025 вчасно звернутися до суду з даною позовного заявою.
Щодо посилання позивача на адвокатський запит від 27.12.2024, то суд вважає його необґрунтованим, оскільки адвокат позивача була обізнана про строки звернення до суду у даній категорії справ та строки розгляду адвокатського запиту, а тому повинна була врахувати відповідні обставини при недотриманні позивачем строків звернення до суду, подаючи 11.02.2025 позов.
Будь-яких інших обґрунтованих обставин та належних доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом в частині позовних вимог, позивачем/представником позивача не зазначено.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в клопотанні про поновлення пропущеного строку представником позивача не вказано на обставини непереборного і об`єктивного характеру, існування яких значною мірою утруднило або ж унеможливило реалізацію права на судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду, тому вказані обставини визнаються судом неповажними, а клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.1). Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2).
Відповідно до п.п.1,9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п.1); у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (п.9).
Оскільки позивач звернувся до суду після закінчення встановленого законом строку, а вказані у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду не можуть бути визнані поважними, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.
Разом з тим, ч. 8 ст. 169 КАС України передбачено, що повернення позовної заяви в зазначеній частині позовних вимог не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Оскільки позовна заява з додатками у паперовому вигляді до суду не подавалась, а сформована в системі Електронний суд, суд обмежується лише процесуальним рішенням про її повернення.
Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви представника позивача про поновлення процесуального строку - відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи - повернути позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя С.М. Глазько