Справа № 340/2031/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2025 року м. Дніпросправа № 340/2031/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року (суддя першої інстанції Черниш О.А.) в адміністративній справі №340/2031/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

03.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив суд визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №47 від 18.02.2024, яким ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив територію військової частини та призупинено йому виплати грошового забезпечення та знято з усіх видів забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у складі військової частини НОМЕР_1 . У серпні 2023 року він після закінчення відпустки не зміг повернутися до місця розташування військової частини через значне погіршення стану здоров`я. Позивач направляв до військової частини НОМЕР_1 рапорти про надання йому медичної допомоги та направлення на лікування. Однак відповідач не направив його на лікування, навіть попри судове рішення в адміністративній справі №340/8889/23. У березні 2024 року позивачу стало відомо, що командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ №47 від 18.02.2024 року, яким його визнано таким, що самовільно залишив територію військової частини, призупинено виплату йому грошового забезпечення та знято з усіх видів забезпечення. Позивач вважає цей наказ незаконним та стверджує, що він не прибув на військову службу через ненадання йому медичної допомоги з боку відповідача. Вказує, що наказ №47 від 18.02.2024 року виданий безпідставно та передчасно, без проведення службового розслідування та без відібрання пояснень у позивача. З цих підстав представник позивача просить визнати спірний наказ незаконним та скасувати його.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не взято до уваги, що у діях позивача немає прямого умислу на ухилення від військової служби, а його відсутність на території військової частини зумовлена станом здоров`я, яке унеможливлює прибуття до військової частини, потребою у стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, та бездіяльністю командування з приводу надання медичної допомоги. Наголошує, що після начебто самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , командир військової частини повинен був призначити службове розслідування за вказаним фактом, яке повинно було завершитися протягом одного місяця, а за результатами службового розслідування прийняти відповідний наказ. Однак, у військовій частині НОМЕР_1 не було проведено службове розслідування за фактом залишення позивачем розташування військової частини з метою встановлення причин та обставин його відсутності. Вважає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №47 від 18.02.2024 прийнятий безпідставно та передчасно.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» 31.03.2022 був призваний на військову службу по мобілізації. З 22.04.2022 призначений на посаду кухаря їдальні взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.

Військова частина НОМЕР_1 функціонує як НОМЕР_2 окремий танковий батальйон, що діє у складі 10-го армійського корпусу (оперативно-тактичного з`єднання Сухопутних військ Збройних Сил України), підпорядкований оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

У період з 27.07.2023 по 07.08.2023 позивач перебував у відпустці. Згідно з відпускним квитком №217 від 26.07.2023 року солдат ОСОБА_1 повинен прибути до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) 08.08.2023.

Втім на службу він не з`явився, а за цим фактом наказом командира військової частини НОМЕР_1 №246 від 08.08.2023 призначено службове розслідування.

Позивач, перебуваючи у м. Кропивницькому, надіслав поштою командиру військової частини НОМЕР_1 рапорти від 13.08.2023 та від 16.08.2023, у яких просив надати йому медичну допомогу - направити на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини до КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» (військова частина НОМЕР_3 ).

Не отримавши відповіді на ці рапорти, позивач у жовтні 2023 року звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , оскаржуючи її бездіяльність щодо нерозгляду рапорту.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 в адміністративній справі №340/8889/23 позов ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13.08.2023 про направлення його на стаціонарне лікування.

На виконання цього судового рішення командир військової частини НОМЕР_1 розглянув рапорт позивача від 13.08.2023 та надав відповідь №1439/347 від 15.02.2024, у якій запропонував йому для прийняття рішення про направлення його на лікування прибути до розташування військової частини НОМЕР_1 та звернутися до начальника медичної служби для проведення обстеження. Повідомив, що у зв`язку з тривалою відсутністю позивача на службі проведено службове розслідування та встановлено у його діях ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби).

Між тим, слідчий П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві, 27.11.2023 року вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Відомості внесені на підставі матеріалів службового розслідування, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 , та згідно з якими солдат ОСОБА_1 08.08.2023 року самовільно залишив розташування військової частини, а обов`язки військової служби не виконує (кримінальне провадження №0000535).

За наказом командира 10-го армійського корпусу (військова частина НОМЕР_4 ) №235-РС від 04.12.2023 (по особовому складу) відповідно до пп.14 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдат ОСОБА_1 , кухар їдальні взводу матеріального забезпечення, з 04.12.2023 року звільнений із займаної посади, зарахований у розпорядження командира 10-го армійського корпусу із залишенням на всіх видах забезпечення та у списках

ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_4 ) №51-РС від 18.02.2024 (по особовому складу) відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдату ОСОБА_1 , колишньому кухарю їдальні взводу матеріального забезпечення НОМЕР_5 окремого танкового батальйону, призупинено військову службу у Збройних Силах України з 27.11.2023.

На підставі цього наказу командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ №47 від 18.02.2024 року (по стройовій частині), пунктом 7 якого солдату ОСОБА_1 відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 27.11.2023 року призупинено виплату грошового забезпечення та знято з усіх видів забезпечення, наказано не враховувати його до чисельності Збройних Сил України.

Отримавши витяг з цього наказу разом із листом командира військової частини НОМЕР_1 №1436/486 від 03.03.2024 та не погодившись з ним, позивач 02.04.2024 звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 №47 від 18.02.2024 про призупинення позивачу виплати грошового забезпечення та здійснення інших видів забезпечення виданий правомірно, а підстави для його скасування відсутні.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Підпунктом 14 пункту 116 Положення № 1153/2008 встановлено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, зокрема, якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно із статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 цього ж Статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема: в) сувора догана; ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтею 84 Дисциплінарного статуту встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно з частинами 1, 4, 5 статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Вищевказані положення Дисциплінарного статуту кореспондуються з Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 21.11.2017 №608.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 6 розділу VI Порядку №608 визначено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260 (далі - Порядок № 260).

Згідно з п.15 розділу І Порядку № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач з 31.03.2022 на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» був призваний на військову службу по мобілізації. З 22.04.2022 призначений на посаду кухаря їдальні взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.

У період з 27.07.2023 по 07.08.2023 позивач перебував у відпустці. Згідно з відпускним квитком №217 від 26.07.2023, солдат ОСОБА_1 повинен був прибути до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) 08.08.2023, проте до місця дислокації у зазначений термін останній не прибув.

Військова частина НОМЕР_1 за вказаним фактом провела службове розслідування та відповідно до пункту 6 розділу VI Порядку №608 направила до органу ДБР повідомлення про вчинене правопорушення, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України.

27.11.2023 слідчим органу ДБР внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинене позивачем кримінальне правопорушення, а 16.01.2024 до військової частини НОМЕР_1 направлено відповідний витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 55).

Пунктом 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №47 від 18.02.2024 (по стройовій частині), солдату ОСОБА_1 відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 27.11.2023 призупинено виплату грошового забезпечення та знято з усіх видів забезпечення, наказано не враховувати його до чисельності Збройних Сил України.

З огляду на встановлені обставини справи, оскільки позивач 08.08.2023 не прибув до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та був відсутній за місцем служби, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що дії військової частини щодо призупинення позивачу виплати грошового забезпечення та зняття з усіх видів забезпечення відповідають приписам Порядку № 260.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника, що у військовій частині НОМЕР_1 не було проведено службове розслідування за фактом залишення ним розташування військової частини з метою встановлення причин та обставин відсутності, оскільки вказане повністю спростовується документами, які містяться в матеріалах справи.

Також, суд вважає безпідставними та необґрунтованими посилання скаржника на те, що в його діях немає прямого умислу на ухилення від військової служби, а відсутність на території військової частини зумовлена станом здоров`я, яке унеможливлює прибуття до військової частини, потребою у стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, та бездіяльністю командування з приводу надання медичної допомоги, позаяк в даній справі надається оцінка виключно правомірності прийняття командиром військової частини НОМЕР_1 наказу (по стройовій частині) №47 від 18.02.2024 в частині, що стосується позивача.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року в адміністративній справі №340/2031/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник