Справа № 400/7313/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/7313/24

Перша інстанція: суддя Бульба Н.О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 у справі № 400/7313/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом у якому просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення №09 від 10.07.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію за віком відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХII з 02.07.2024, з урахуванням до загального стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області врахувати довідки від 01.07.2024 № 10314/09.01-06/09/9/24 про складові заробітної плати в органах місцевого самоврядування для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 10313/0901.-06/09/9/24 про складові заробітної плати в органах місцевого самоврядування для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), видані Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради.

В обґрунтування своїх вимог зазначено, що у липні 2024 року позивачка звернулась до Головного управлінні ПФУ в Миколаївській області із заявою про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII. Відповідач відмовив у переведенні на пенсію державного службовця у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посаді державного службовця, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону «Про державну службу». Позивачка вважає дії відповідача протиправними, оскільки її стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування має бути зарахований до стажу державного службовця.

Представник відповідача - Головного управління ПФУ в Миколаївській області надав відзив на позовну заяву, в якій заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що згідно із ч. 1 ст. 3 Закону № 889 цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця. Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 3 Закону № 889 дія цього Закону не поширюється на депутатів місцевих рад, посадових осіб місцевого самоврядування. Законом України від 07 червня 2001 року № 2493 «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі Закон № 2493) визначено правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 21 Закону № 2493 пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, дія Закону № 889 не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування, тому періоди роботи позивача в органах місцевого самоврядування не підлягають зарахуванню до стажу державної служби.

Представник відповідача - Головного управління ПФУ в Житомирській області надав відзив на позовну заяву, в якій заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що що відповідно до пунктів 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» право на призначення пенсії відповідно по статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» мають особи, які на день набрання чинності Законом №889-VIII займають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, або які на 01.05.2016 мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. Період роботи в органах місцевого самоврядування, в тому числі на виборних посадах, зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» до 4 липня 2001 року, тобто на дату набрання чинності Закону України «Про службу в органах самоврядування». Стаж роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ у ОСОБА_1 відсутній.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 12.11.2024 у справі № 400/7313/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнив.

Визнав протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області № 09 від 10.07.2024 про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII з 02.07.2024, із зарахуванням до стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування, з урахуванням довідки від 01.07.2024 № 10314/09.01-06/09/9/24 про складові заробітної плати в органах місцевого самоврядування для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), від 01.07.2024 № 10313/0901.-06/09/9/24 про складові заробітної плати в органах місцевого самоврядування для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), видані Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 605,60 (шістсот п`ять грн шістдесят коп) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 605,60 (шістсот п`ять грн шістдесят коп) гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що складання і видача довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії належить до компетенції державних органів, а отже органи місцевого самоврядування таких повноважень не мають.

Представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення. Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області, отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

02.07.2024 позивачка звернулась до Головного управління ПФУ в Миколаївській області із заявою щодо призначення їй пенсії згідно Закону України "Про державну службу".

Заяву ОСОБА_1 розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ у Житомирській області.

Рішенням від 10.07.2024 Головним управлінням ПФУ у Житомирській області відмовлено ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах державної служби.

Вважаючи вищевказане рішення відповідача протиправним позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції виходив з того, що періоди роботи позивачки на посадах в органах місцевого самоврядування підлягають зарахуванню до стажу державної служби.

За наведеного, суд першої інстанції виснував, що стаж роботи позивачки на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Законом № 889 становить більше 20 років, що дає їй право на призначення пенсії відповідно до Закону № 889.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 4 Закону №1058-IV визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до ст.90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), який набрав чинності з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із п. 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону №3723-XII (закон втратив чинність на підставі Закону №889-VIII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 та 12 розділу XI Закону №889-VIII), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-15, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-15, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оскарженого рішення про відмову позивачу у перерахунку пенсії у спосіб переведення з пенсії, яка обчислюється відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію за віком (державного службовця), яка обчислюється відповідно до п. 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII та ст. 37 Закону № 3723-XII, слугував висновок відповідача про відсутність необхідного стажу державної служби та, що станом на 01.05.2016 року, позивач обіймав посади в органах місцевого самоврядування, а період в органах місцевого самоврядування не зараховується до спеціального стажу, позаяк позивачу присвоювався не ранг державного службовця, а ранг посадової особи органу місцевого самоврядування.

Тобто, відповідачем фактично не зараховано до стажу робити позивача періоди роботи на різних посадах в органах місцевого самоврядування.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, із записів у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 02.01.2002 прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування; 21.01.2004 встановлений 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

З 02.01.2002 до моменту виникнення спірних правовідносин позивачка займала різні посади в органах місцевого самоврядування - Миколаївській міській раді.

Посади, за якими працювала позивачка в органах місцевого самоврядування у вищевказаний період віднесені до посад в органах місцевого самоврядування.

Факт, що посади, які обіймала позивачка за час роботи в органах місцевого самоврядування, відносяться до посад, визначених ст. 14 Закону № 2493 ІІІ підтверджується зокрема й тим, що позивачці присвоєні 12, 11, 10, 9 ранги посадової особи місцевого самоврядування, в трудовій книжці здійснені відповідні записи.

В силу пункту 4 частини 2 статті 46 Закону № 889 час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493, зараховуються до стажу державної служби.

При цьому, відповідачем не наведено заперечень щодо достовірності записів у трудовій книжці позивачки.

Апеляційний суд зауважує, що у постанові від 10.04.2018 року по справі № 295/16375/16-а Верховного Суду дійшов висновку що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

В силу положень пункту 4 частини 2 статті 46 Закону №889-VIII, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493-III (далі Закон № 2493-III) зараховуються до стажу державної служби.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що посади, які обіймав позивач за час роботи в органі місцевого самоврядування, відноситься до посад, визначених ст. 14 Закону №2493-III, що підтверджується зокрема й тим, що позивачу присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача.

Відповідно до приписів ст.ст.1, 2, 22 Закону №2493-III, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

До стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889 -VIII.

Згідно з п .8 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

До набрання чинності Законом №889-VIII діяв Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283).

Відповідно до п.2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону №2493-III, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Як вже зазначалось вище, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

З огляду на все вищевикладене, на думу колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що період роботи позивачки в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби (роботи) та дає їй право на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-XII.

Відтак, є правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що складання і видача довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії належить до компетенції державних органів, а отже органи місцевого самоврядування таких повноважень не мають.

Колегія суддів відхиляє наведені аргументи скаржника, позаяк останні не були покладені в основу оскаржуваного рішення пенсійного органу, а також не були заявлені апелянтом як підстави для відмови у задоволенні позову у заявах по суті справи в суді першої інстанції.

Відтак, доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх рішення.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 у справі № 400/7313/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді А.Г. Федусик Г.В. Семенюк