Справа № 522/3153/25
Суддя: Чернявська Л. М.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/3153/25
Провадження № 2-а/522/189/25
УХВАЛА

11 березня 2025 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чернявська Л.М. розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування штрафу,

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов адміністративний позов наданий ОСОБА_1 іменований як «Скарга на підставі ст. 287 КУпАП» про скасування штрафу.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа розподілена на суддю Приморського районного суду м. Одеси Федчишину Т.Ю.

06 березня 2025 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси суддею Федчишиною Т.Ю. заявлено самовідвід від розгляду «Скарги на підставі ст. 287 КУпАП», з підстав того, що за формою та змістом скарги ОСОБА_1 , підстави для її реєстрації як адміністративної справи чи адміністративного позову, зокрема з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, яка може бути предметом судового розгляду в порядку КАС України, відсутні. У зв`язку з чим, реєстрація скарги ОСОБА_1 за індексом "2-а", тобто як адміністративної справи, адміністративного позову, призвела до порушення порядку визначення судді, встановленого ст. 31 КАС України.

Також, визначено, що рішенням Зборів суддів Приморського районного суду м. Одеси № 4 від 12.12.2024 визначено, що з 01.01.2025 автоматизований розподіл справ та матеріалів про адміністративні правопорушення здійснюється на суддів кримінальної спеціалізації Приморського районного суду м. Одеси, до складу яких суддя Федчишена Т. Ю. не входить. Отже, суддею Федчишеною Т. Ю. також не здійснюється розгляд справ у порядку КУпАП.

З підстав вищевикладеного, заяву судді Федчишеної Т.Ю. про самовідвід від розгляду "Скарги на підставі ст. 287 КУаП", поданої ОСОБА_1 задоволено.

На підстав Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа розподілена на суддю Чернявську Л.М.

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшла наступних висновків.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, ОСОБА_1 просив скасувати штраф про стягнення з ньго 34 000 гривень.

Підставами адміністративного позову визначено, що 05 лютого 2025 року Позивач дізнався через блокування банком особистого рахунку про накладення штрафу в розмірі 34 тисячі гривень. Отримавши у виконавчій службі копію постанови № С/14759 від 26 серпня 2024 року про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, Позивачем з`ясовано, що він начебто не мав при собі військово-облікових документів.

Позивач не згоден з відповідною постановою, оскільки стверджує, що ніколи не порушував правила військового обліку, бо в нього є всі необхідні документи видані Збройними силами України.

Таким чином, Позивач вважає, що Постанова за ст. 210 ч. 3 КУпАП не відображає жодного доказу щодо обставин правопорушення.

Також зазначено, що в постанові № С/14759 про адмінінпорушення відсутні дані, регламентовані ст. 256 КУпАП, місто і час вчинення адмінпорушення; нормативний акт, який порушений; пояснення особи, яка притягається до відповідальності; підпис особи, яка притягається; роз`яснення прав за ст. 268 КУпАП.

Так, ст. 287 КУпАП визначено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною п`ятою статті 7 КУпАП визначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд встановлює правову природу правовідносин сторін на підставі належно доведених сторонами обставин, в результаті чого визначає норму права, що підлягає застосуванню. Такі повноваження суду носять імперативний характер, що означає обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам та визначити релевантну таким норму, яка підлягає застосуванню.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду висловила та послідовно застосовує правову позицію, за змістом якої повноваження органів влади, є законодавчо визначеними, а суд діє згідно з презумпцією «Jura novit curia» («Суд знає закони»). Велика Палата Верховного Суду, зокрема зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (пункти 84, 86 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17), а також, що неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).

Зазначена позиціє викладена у Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року по справі № 480/542/24.

Статтею 5 КАС України визначено право на звернення до суду та способи судового захисту, у відповідності до якого кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень .

З врахуванням вищевикладеного, суддя дійшов висновку, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з відповідною «СКАРГОЮ на підставі ст. 287 КУпАП» має намір оскаржити індивідуальний акт у вигляді Постанови № С/14759 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 26 серпня 2024 року, який складено відносно ОСОБА_1 за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Відповідно до статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (див. mutatis mutandis рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року («Bellet v. France», заява № 23805/94, § 36)).

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55 Конституції України).

У рішенні від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France» (заява № 35787/03) ЄСПЛ звертав увагу на те, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Також ЄСПЛ зазначив, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

З врахуванням вищевикладеного, суддя дійшов висновку, що подану ОСОБА_1 Скаргу на підставі ст. 287 КУпАП про скасування штрафу, слід розглядати за правилами КАС України.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Статтею 46 КАС України визначено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Так, звертаючись до суду, Позивачем не визначено склад учасників справи, а саме відсутній Відповідач (суб`єкт владних повноважень) чиї дії Позивач оскаржує

Між тим, дослідивши зміст та матеріали позову, суд встановив, що адміністративний позов не відповідає вимогам ст. 160, 161 КАС України.

Відповідно до ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;

4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;

10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;

11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В порушення вимог п.2,3,4,6,7,8,9,11 ч. 5 ст. 160 КАС України, позивачем таких відомостей не зазначено.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року встановлено, що в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.ст.287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку адміністративного позовного провадження, слід застосовувати ст.ст.2-5 Закону України "Про судовий збір", які пільг за подання позовної заяви у цих правовідносинах не передбачають.

Відповідно до Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення правосуддя, зміцнення матеріально-технічної бази судів, включаючи створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційної системи, веб-порталу судової влади, комп`ютерних локальних мереж, сучасних систем фіксування судового процесу, придбання та обслуговування комп`ютерної і копіювально-розмножувальної техніки, впровадження електронного цифрового підпису та інше. Виходячи із змісту вищезазначеного Закону окреслено цільове призначення коштів, які поступають від сплати судового збору та актуальності потреб, на які спрямовуються вказані кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Проте, позивач не навів причин для звільнення його від сплати судового збору, та не надав квитанцію про сплату судового збору.

Згідно ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Порядок сплати і розмір судового збору визначений Законом України «Про судовий збір».

Відповідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку з чим, Позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Також, слід зауважити, що відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Судом встановлено, що адміністративний позов подано до суду 20 лютого 2025 року, а оскаржувана постанова складена 26 серпня 2024 року. Тобто звернення до суду відбулось після закінчення10-денного строку, який встановлений для оскарження даної постанови.

Частиною 1 ст. 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на вищевикладене, позивачу слід зазначити поважні причини пропуску строку для подачі адміністративного позову до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч. 2 ст. 169 КАС України, в ухвалі про залишення позову без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху.

Недоліки позовної заяви можуть бути усунуті у строк протягом 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали шляхом подання до суду доказів про сплату судового збору, та зазначення вимог передбачених ст. 160 КАС України.

Відповідно до вимог частини восьмої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відкриття провадження в адміністративній справі буде вирішено протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування штрафу - залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

У разі не усунення зазначених недоліків у встановлений строк позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Чернявська Л.М.