Справа № 400/10181/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/10181/24

Перша інстанція: суддя Птичкіна В.В.,

повний текст судового рішення

складено 19.11.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року про повернення позовної заяви в частині позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності й протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху подати до Миколаївського окружного адміністративного суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 року до 11.04.2023 року, в якій зазначити поважні причини його пропуску, тобто такі, що об`єктивно, незалежно від волі позивача, унеможливили звернення до суду з дотриманням установленого строку, з наданням доказів на підтвердження наявності цих причин.

08 листопада 2024 року від позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що лише у вересні 2024 року дізнався про порушення його прав щодо нарахування та виплати йому усіх видів щомісячного грошового забезпечення та інших виплат. До суду позивач звернувся 28.10.2024 року, тому, на думку позивача, строк не є пропущеним.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року позовну заяву повернуто в частині позовних вимог за період здійснених виплат з 19.07.2022 року до 11.04.2023 року.

Не погодившись зі зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року по справі №400/10181/24 про повернення позовної заяви в частині позовних вимог про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, перерахунку і виплати грошового забезпечення відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 (зі змінами) за період з 19.07.2022 року по 11.04.2023 року і направити справу до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. Апелянт вважає зазначену ухвалу незаконною, необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм процесуального права, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування ухвали.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про надання інформації, адресованої командиру військовій частині НОМЕР_1 , від 18 вересня 2024 року, позивач просить надати інформацію стосовно застосування в період з 04.08.2021 року по 11.04.2023 року при обчисленні йому усіх розмірів щомісячного грошового забезпечення та інших виплат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму на відповідний тарифний коефіцієнт згідно п.4 вказаної постанови КМУ (а.с. 21).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказана заява позивача від 18 вересня 2024 року свідчить лише про те, що вчиняти активні дії, спрямовані на з`ясування обставин щодо нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , позивач почав вчиняти лише у вересні 2024 року, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Крім цього, позивач вказує, що правовідносини у справі, що розглядається, виникли до набрання чинності змін до частини першої та другої статті 233 КЗпП України, тобто право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати не обмежується будь-яким строком.

Колегія суддів зазначає, що право на звернення до суду із позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022) не обмежувалося будь-яким строком. Постановою від 27.06.2023 року №651 Кабінет Міністрів України скасував з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, з 01.07.2023 року почався відлік 3-місячного строку звернення до суду з позовними заявами (у спорах, пов`язаних з порушенням законодавства про оплату праці).

Також, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що варто урахувати початок військової агресії російської федерації проти України та введення воєнного стану.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що у постанові від 10.11.2022 року у справі №990/115/22 (пункт 47) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У пункті 48 постанови від 10.11.2022 року у справі №990/115/22 Велика Палата Верховного Суду вказала: «Ураховуючи те, що останній день перебігу процесуального строку на звернення до суду з позовом у цій справі припав на період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку позивачкою за умови надання нею до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку».

Керуючись правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.11.2022 року у справі №990/115/22, суд першої інстанції вірно зазначив, що якщо останній день перебігу процесуального строку на звернення до суду з позовом у цій справі припав на період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку позивачем за умови надання ним до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.

Тобто, якщо строк звернення до суду пропущений через війну, у заяві про поновлення пропущеного строку належало навести фактичні обставини, пов`язані з війною, які унеможливили подання позовної заяви в установлений строк, із зазначенням того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та наданням відповідних доказів. Таких обставин у заяві не зазначено.

Також, в апеляційній скарзі апелянт зазначив, що ОСОБА_1 не було звільнено з військової служби, а було переміщено з однієї військової частини ( НОМЕР_1 ) до Військової академії (м. Одеса), а тому, на думку апелянта, до даного спору не можуть застосовуватися строки, передбачені ст.233КЗпП України.

Колегія суддів вважає неспроможнім цей довід апеляційної скарги, оскільки наказом від 11.04.2023 року №99 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення (а.с. 18). Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачу було виплачено грошове забезпечення до дня виключення зі списків особового складу частини включно.

Таким чином, ОСОБА_1 не повідомив суду та не підтвердив доказами існування обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та були пов`язаними з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до адміністративного суду з вимогами щодо виплат, здійснених з 19.07.2022 року до 11.04.2023 року.

Отже, позивач не усунув недоліків позовної заяви в установлений судом строк щодо позовних вимог, про захист яких просить з 19.07.2022 року до 11.04.2023 року.

Згідно з вимогами ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до вимог ч.5 ст.169 КАС України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог за період здійснених виплат з 19.07.2022 року до 11.04.2023 року належить повернути.

З підстав, визначених статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька