Справа № 380/8848/24
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 рокусправа № 380/8848/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області (далі - відповідач), у якому просить:

мовою оригіналу

"1. Прийняти позовну заяву в порядку письмового провадження.

2. Визнати протиправною діяльність Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області щодо рішення LIX чергової сесії IX демократичного скликання в задоволенні клопотання гр. ОСОБА_1 від 15.01.2024 р. № 02-07-102 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з причин передбачених п. 5 ст. 27 перехідних положень Земельного кодексу України.

3. Зобов`язати Солонківську сільську раду Львівського району Львівської області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що посвідчує сертифікат на право на земельну частку (пай) серія PH № 453612 від 02 жовтня 2003 року № 561 виданого Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області - громадянину України ОСОБА_2 - члену колективного сільськогосподарського підприємства (селянської спілки) "Колос" в розмірі земельної частки (паю), загальною площею - 2,93 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 лютого 2022 року посвідченого приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області, на підставі статті 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

4. Зобов`язати Солонківську сільську раду Львівського району Львівської області затвердити Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва гр. ОСОБА_1 .

4. Проти ухвалення заочного рішення не заперечую. ".

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай) площею 2,93 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.02.2022. 15.01.2024 позивач звернулася до Солонківської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. 08.02.2024 відповідач прийняв рішення № 4283, яким відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, покликаючись на п. 5 ст. 27 перехідних положень Земельного кодексу України, яким встановлена заборона під час дії воєнного стану передача у приватну власність на безоплатній основі земельних ділянок комунальної власності.

Позивач вважає протиправною відмову відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав, передбачених п. 5 ст. 27 перехідних положень Земельного кодексу України, оскільки земельна ділянка, з приводу якої позивач звернулася до відповідача, не перебуває ні в державній, ні в комунальній власності, а фактично належала її чоловікові без визначення меж цієї ділянки в натурі у формі колективної власності колишнього СС "Колос" с. Вовків Львівського району.

На переконання позивача, Солонківська сільська рада дійшла помилкового висновку про необхідність застосування до правовідносин пп. 5 п. 27 "Перехідні положення" Земельного кодексу України, не з`ясувавши правову підставу та характер права власності земельної ділянки.

Із наведених підстав, просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою від 29.04.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без участі учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КАС України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Ухвала від 29.04.2024 доставлена до електронного кабінету відповідача 29.04.2024, про що складена довідка від 29.04.2024.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження та розгляд справи у письмовому провадженні.

За правилами ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на позовну заяву, відтак суд вирішує цей спір за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія РН № 453612, зареєстрованого 02.10.2003 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 561, ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Селянської спілки "Колос" розміром 2,93 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 21.02.2022 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В., чим нотаріус посвідчив, що спадкоємцем майна, що належало ОСОБА_2 , є ОСОБА_1 . Спадщина складається із права власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Селянської спілки "Колос" в селі Вовків Львівського району розміром 2,93 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.02.2022 № 68628161 спадкоємцем права на земельну ділянку (пай) розміром 2,93 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в селі Вовків Львівського району є ОСОБА_1 .

15.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до Солонківської сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2,93 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

08.02.2024 Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області прийняла рішення № 4283, яким відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, покликаючись на те, що відповідно до п. п. 5 п. 27 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної та комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі забороняється.

Надаючи оцінку доводам позивача про протиправність відмови відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, суд, враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Статтею 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За правилами ч. 1 ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 5 ст. 25 ЗК України особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Частиною першою ст. 81 ЗК України, зокрема, пунктом "ґ" визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом 16 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України передбачено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Згідно із п. 17 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Законом, який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), є Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 №899-IV (далі - Закон № 899-IV).

Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

За приписами ст. 2 Закону № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою та другою ст. 3 Закону № 899-ІV передбачено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 899-IV сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):

- розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;

- приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

- уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

- уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв)

- укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;

- сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;

- надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

- організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;

- оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Таким чином, із аналізу наведених вище норм ЗК України та Закону № 899-IV слідує, що у разі, коли особа - власник сертифікату на право на земельну частку (пай), виявила бажання одержати належну їй земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), така особа повинна подати до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їй земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

У свою чергу, вирішення питання про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо виділення громадянам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад

Як стверджує позивач, 15.01.2024 вона звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,39 га умовних кадастрових гектари на території Солонківської сільської ради.

У позові ОСОБА_1 також зазначає, що земельна ділянка, з приводу якої позивач звернулася до відповідача, не перебуває ні в державній, ні в комунальній власності, а фактично належала її чоловікові без визначення меж цієї ділянки в натурі у формі колективної власності колишнього СС "Колос" с. Вовків Львівського району.

Верховний Суд у постановах від 26.02.2020 у справі № 360/1498/19, від 06.03.2024 у справі № 340/10339/21 сформулював висновок щодо застосування норм Закону № 899-IV у питанні виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та наголосив, що тільки власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості), подавши до селищної ради відповідну заяву.

Як зазначено вище, позивач звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, що не відповідає вимогам ЗК України та Закону № 899-IV, оскільки згідно із наведеними вище приписами цих нормативних актів, реалізація позивачем гарантованого права одержати свою земельну частку (пай) повинна відбуватися шляхом звернення до Солонківської сільської ради із заявою про виділення їй земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Таким чином, суд вважає, що реалізація позивачем права на одержання належної їй земельної частки (пай) в натурі відбулася не у спосіб, що передбачені ЗК України та Законом № 899-IV.

Доказів того, що земельна ділянка (пай) розміром 2,93 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в селі Вовків Львівського району, виділена ОСОБА_1 в натурі (на місцевості), позивач суду не надала.

Вирішуючи цей спір, суд вважає за необхідне також врахувати наступне.

Підпунктом 5 пункту 27 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що серед підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки можуть бути, зокрема, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Тобто, пряма заборона у підпункті 5 пункту 27 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України стосується виключно безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (пункт "б" ч. 1 ст. 81 ЗК України), реалізація якої повинна відбуватися в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 118 ЗК України.

Отже, встановлена підпунктом 5 пункту 27 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України заборона не розповсюджується на виділення в натурі (на місцевості) належної громадянину земельної частки (паю) (пункт "ґ" ч. 1 ст. 81 ЗК України), право на яку особа набула на підставі сертифіката.

Указом Президента України від 08.08.1995 № 720/95 встановлений початок процесу паювання земель, відповідно до якого паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Тобто землі, які підлягали паюванню, у процесі приватизації підприємств вибули з державної власності та перейшли у колективну.

Паювання земель передбачало визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) підтверджувалося сертифікатом. У разі виходу власника земельної частки (паю) з членів відповідного підприємства за його заявою здійснювалося відведення земельної ділянки в натурі і видавався державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.

Отже, процес виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) по суті передбачав заміну наявного віртуального права (на земельну частку (пай), на набуття реальної (приватної) власності на земельну ділянку (зі встановленими межами).

Таким чином, механізм набуття громадянином України права на земельну ділянку (пай) за пунктом "ґ" ч. 1 ст. 81 ЗК України не містить жодних заборон у контексті п.п. 5 п. 27 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач, отримавши свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) шляхом звернення до Солонківської сільської ради із відповідною заявою.

Суд наголошує, що встановлена п.п. 5 п. 27 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України заборона не розповсюджується на реалізацію позивачем свого права на виділення в натурі (на місцевості) належної їй земельної частки (паю).

Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач не надала суду належних доказів дотримання нею вимог ЗК України та Закону № 899-IV при реалізації передбаченого п. "ґ" ч. 1 ст. 81 ЗК України права на виділення в натурі земельної частки (паю).

З огляду на викладене, враховуючи досліджені матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

За правилами ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору стягненню на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна