Справа № 160/1700/25
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/1700/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 ( суддя Єфанова О.В.) в адміністративній справі №160/1700/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить:

визнати дії відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що оформлені у вигляді листа № 19/1/25 від 02.01.2025 року, щодо не визнання права на відстрочку у зв`язку з бронюванням від мобілізації та не визнання бронювання ОСОБА_1 , яке здійснено за допомогою порталу «Дія» 05.08.2024 року, протиправними;

зобов`язати відповідача, не вчиняти жодних дій, направлених на мобілізацію ОСОБА_1 , зокрема, але не виключно, пов`язаних з виключенням з реєстру «Оберіг» та/або інших відповідних реєстрів (баз даних) інформації (відомостей) про його бронювання, до припинення (анулювання) його бронювання в установленому законодавством порядку, а саме: законом України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» та/або законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» та/або постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 2023 р. № 76 «Деякі питання реалізації положень Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час».

Представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить:

заборонити Відповідачу - вживати будь-які дії, направлені на виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби, зокрема, але не виключно: здійснювати будь-які дії та приймати будь-які рішення щодо зміни ОСОБА_1 категорії військової служби з «військовозобов`язаний» на «резервіст» або будь-яку іншу категорію, видання направлення для проходження ним військово-лікарської комісії, видання наказу (мобілізаційного розпорядження, бойової повістки) про його призов на військову службу за мобілізацією, відправлення його до відповідної військової частини (учбового центру), зарахування його до особового складу військової частини, прийняття ним військової присяги і т.д.

Вказана заява обґрунтована тим, що без вжиття заходів забезпечення позову, може призвести до значної шкоди інтересам позивача, оскільки позивача буде відправлено на службу до військової частини та відновлення прав та інтересів у випадку задоволення позову буде істотно ускладнений.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 у задоволені заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати її, заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, вирішуючи питання щодо правильності застосування судом норм чинного законодавства, а також щодо обґрунтованості поданої апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з пп.1, 2 ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1, ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

З урахуванням викладеного, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду.

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значних зусиль для відновлення прав позивача.

У заяві про забезпечення позову позивача просить: вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі його посадових осіб, вчиняти дії щодо призову на військову службу по мобілізації, переміщення до військової частини, направлення а проходження військово-лікарсьої комісії, з метою проходження військової служби в Збройних Силах України.

Апеляційний суд звертає увагу, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Потрібно зауважити, що на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність ознак протиправності дій відповідача щодо призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 , оскільки таке встановлення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2023 у справі № 640/15534/22 вказав, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, фактичні обставини справи, в тому числі питання щодо правомірності/неправомірності рішень та дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , на які посилається позивач, підлягають встановленню і доведенню на підставі зібраних у справі доказів та аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, під час вирішення справи по суті.

Слід зазначити, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

При цьому, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними та адекватними заявленим позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 26.04.2019 у справі №826/16334/18.

Предметом позову у цій справі є оскарження дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо викладеної інформації у листі відповідача від 02.01.2025 року про невизнання права позивача на відстрочку у зв`язку з бронюванням від мобілізації ОСОБА_1 .

Відповідно до викладеного Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 року у справі №800/521/17 висновку, позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Заявником не подано доказів на підтвердження того, що невжиття вказаних в заяві заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи унеможливлення в подальшому виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, з огляду на таке.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем (заявником) і відповідачем. Під предметом спору розуміється певна матеріально-правова вимога позивача (заявника) до відповідача, стосовно якої позивач (заявник) просить ухвалити судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач (заявник) обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Колегія суддів, надаючи оцінку адекватності заходу забезпечення позову який обрав позивач наголошує, що адекватність має бути пов`язана з предметом спору.

Між тим, як випливає із обставин справи, позивач фактично оскаржує незаконність позиції відповідача щодо його призову на військову службу, яка викладена у листі ІНФОРМАЦІЯ_1 №19/1/25 від 02.01.2025 року.

В якості способу захисту порушеного права у позовній заяві вказано про похідну вимогу: «визнати протиправними дії відповідача щодо можливого призову на військову службу за мобілізацією».

При цьому, в заяві про забезпечення позову позивач просить вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі його посадових осіб, вчиняти дії щодо призову на військову служу по мобілізації та переміщення ОСОБА_1 до будь-якої військової частини, видавати направлення на проходження військово-лікарської комісії, видавати наказ про призов на військову службу, тощо, з метою проходження військової служби в Збройних Силах України.

Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється.

При цьому припинення юридичної сили індивідуального акта, у тому числі і наказів, відбувається автоматично у разі задоволення позову після набрання законної сили рішенням суду.

Спосіб забезпечення позову, про який просить позивач, не є нерозривно пов`язаним з підставами та предметом адміністративного позову, оскільки ніяк не вплине на можливість припинення юридичної сили індивідуальними актами, які наразі відсутні.

В аспекті оцінки аргументів позивача в апеляційному провадженні колегія суддів зазначає, що позивач відстоює надану йому відстрочку.

Поряд з вказаним, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що визначений позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову фактично спрямований на майбутнє та безпосередньо вирішує спір по суті, що не відповідає інституту забезпечення позову.

При цьому, колегія суддів зауважує, що сама лише незгода позивача із інформаційним листом та звернення до суду з позовом про визнання його протиправним ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що на час подання та розгляду заяви про забезпечення позову не підтверджено існування обставин, які б безумовно вказували на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Тому згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд:

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 в адміністративній справі №160/1700/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 06 березня 2025 року та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 10 березня 2025 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова