Справа № 440/3128/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 р. Справа № 440/3128/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства САД на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Довгопол М.В.) від 23.12.2024 року по справі № 440/3128/24

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства САД

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПСП САД, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:

визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.03.2024 № 2, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість на 12756 грн;

визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.03.2024 № 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 291367,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що підстави для призначення відповідно до пп. 78.1.4. п. 78.1. статті 78 Податкового кодексу України перевірки, за наслідками якої прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, у відповідача не було, оскільки на письмовий запит Про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень) від 14.02.2019 № 6397/10/16-3-14-05-18 підприємством надано повну відповідь від 19.03.2019 № 15111/10/16-31. Стосовно суті виявлених порушень позивач вказував, що господарські операції з придбання у ТОВ ДЕБАТ мінеральних добрив є фактично здійсненними та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами (які надавалися відповідачу на запит та під час перевірки), які відображають реальність таких операцій та спричиняють реальні зміни майнового стану платника податків, натомість контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що спростовують факти господарської діяльності ПСП САД.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 року по справі № 440/3128/24 позовні вимоги залишено без задоволення.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що господарські операції з придбання у ТОВ ДЕБАТ мінеральних добрив є фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами (які надавалися відповідачу на запит та під час перевірки), які відображають реальність таких операцій, та спричиняють реальні зміни майнового стану платника податків. Зазначає, що судом першої інстанції, безпідставно не враховано аргументи та надані позивачем докази які підтверджують протиправність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, поклавши в основу рішення припущення та податкову інформацію щодо контрагента позивача ТОВ ДЕБАТ яка не підтверджується фактичними доказами. Також посилається на порушення процедури призначення перевірки, оскільки підстави для призначення перевірки на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1. статті 78 ПК України у відповідача не було.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ПСП САД зареєстроване як юридична особа, ідентифікаційний код 31894250, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 96 - 103, т. 1/.

ГУ ДФС у Полтавській області надіслано ПСП САД запит від 14.02.2019 № 6397/10/16-31-14-05-18 Про надання інформації (пояснень та документальних підтверджень), в якому на підставі пп. 16.1.5 і 16.1.7. п. 16.1. ст. 16, пп. 20.1.2 п. 20.1. ст. 20, пунктів 1, 3 абзацу 3 пп. 73.3. ст. 73, пп. 78.1.4 п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України, п. 14 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1245, повідомлено, зокрема, про необхідність надання в обов`язковому порядку засвідчених копій документів, що безпосередньо стосуються господарських відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків (їх відображення в обліку і звітності) з ТОВ ДЕБАТ за жовтень 2018 року та контрагентами покупцями щодо продажу даних послуг /а.с. 142 143, т. 1/.

На вказаний запит ПСП САД листом від 18.03.2019 № 18-03/1 надало матеріали про взаємовідносини з ТОВ ДЕБАТ за 2018 рік по питанню закупки добрив для власного споживання /а.с. 3 26, т. 2/.

Наказом Головного управління ДПС у Полтавській області від 22.01.2024 № 109-п на підставі підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20, підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75, підпункту 78.1.4. статті 78, пункту 82.2. статті 82, підпункту 69.2-2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України, Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо скасування мораторію на проведення податкових перевірок від 09.11.2023 № 3453-ІХ, вирішено провести документальну позапланову виїзну перевірку ПСП САД з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентом-постачальником ТОВ ДЕБАТ (код 42281101) за жовтень 2018 року. Дата початку перевірки 25.01.2024, тривалість перевірки 5 робочих днів. /а.с. 163, т. 1/.

Відповідно до направлення на перевірку від 22.01.2024 № 167 /а.с. 164, т. 1/ головним державним інспектором відділу позапланових перевірок ризикових платників та аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Мариною Тимошенко у період з 25.01.2024 по 31.01.2024 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПСП САД, за наслідками якої складено акт від 07.02.2024 № 1362/16-31-07-02-01/31894250 (далі Акт перевірки) /а.с. 204 - 229, т. 1/.

Перевіркою встановлено та в акті перевірки зафіксовано порушення ПСП САД:

1) п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 233094 грн, в т.ч. за жовтень 2018 року в сумі 233094 грн;

2) п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 12756 грн, в т.ч. за жовтень 2018 року на суму 12756 грн.

07.02.2024 головним державним інспектором Мариною Тимошенко складено акт № 74/16-31-07-02-01/31894250 щодо неможливості вручення акту документальної позапланової виїзної перевірки ПСП САД, в якому зазначено про відмову посадових осіб ПСП САД директора Литвиненко Л.І. та головного бухгалтера Вовк Н.І. під підписання та отримання акта перевірки від 07.02.2024 № 1362/16-31-07-02-01/31894250 /а.с. 235, т. 1/.

Акт перевірки разом з актом щодо неможливості вручення акту документальної позапланової виїзної перевірки ПСП САД ГУДПС у Полтавській області надіслано на адресу ПСП САД засобами поштового зв`язку 07.02.2024 та отримано останнім 11.02.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с. 203, т.1/.

ГУ ДПС у Полтавській області на підставі акта перевірки від 07.02.2024 № 1362/16-31-07-02-01/31894250 прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ 2 від 01.03.2024, яким збільшено ПСП САД суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 291367,50 грн, в тому числі, за податковими зобов`язаннями 233094 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 58273,5 грн /а.с. 197 - 198, т. 1/;

№ 2 від 01.03.2024, яким зменшено ПСП САД розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за жовтень 2018 року на 12756 грн /а.с. 199 200, т. 1/.

Не погодившись із винесеними контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про непідтвердження реальності господарських операцій позивача з його контрагентом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Що стосується дотримання податковим органом процедури призначення перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 наголосила на тому, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Отже, доводи щодо неправомірності дій контролюючого органу, а саме - невиконання вимог норм Податкового кодексу України щодо процедури проведення перевірки, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень, прийнятих за її наслідками.

Аналогічні правові позиції викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 19 березня 2024 року у справі № 160/12714/22 та від 28 березня 2024 року у справі № 620/1755/22.

Відповідно до підпункту 78.1.4. пункту 78.1. статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Таким чином, направлення платнику податків запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження є обов`язковою передумовою здійснення документальної позапланової виїзної перевірки.

При цьому, зазначені у підпункті 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України обставини є юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов`язує подальшу реалізацію контролюючим органом свого права на проведення документальної позапланової перевірки.

Факти, які свідчать про недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

Таким чином, платник податків зобов`язаний подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження, а у контролюючого органу є право на їх відповідну оцінку. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 340/553/22.

Судовим розглядом встановлено, що на запит ГУ ДФС у Полтавській області від 14.02.2019 № 6397/10/16-31-14-05-18 Про надання інформації (пояснень та документальних підтверджень) щодо надання пояснень і документів, що безпосередньо стосуються господарських відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків (їх відображення в обліку і звітності) з ТОВ ДЕБАТ за жовтень 2018 року та контрагентами покупцями щодо продажу даних послуг /а.с. 142 143, т.1/ ПСП САД листом від 18.03.2019 № 18-03/1 надало матеріали про взаємовідносини з ТОВ ДЕБАТ за 2018 рік по питанню закупки добрив для власного споживання на 34 арк. /а.с. 3 26, т. 2/.

Дослідивши запит, направлений податковим органом на адресу підприємства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий містить підстави для надсилання запиту із зазначенням інформації, яка це підтверджує, перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; печатку контролюючого органу, що відповідає вимогам пункту 73.3. статті 73 ПК України.

В свою чергу, відповідь ПСП САД на запит не містить усієї необхідної інформації та документів, зокрема, запитуваних регістрів бухгалтерського обліку, сертифікатів відповідності товарів, паспортів заводів виробників, дозволів та свідоцтв щодо підтвердження якості тощо. Також платником не надано пояснень з приводу наведених у запиті відомостей стосовно відсутності у ТОВ ДЕБАТ необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності та неможливості його руху за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у взаємопов`язаних нереальних господарських операціях.

У зв`язку з цим, у податкового органу виникло право для призначення перевірки згідно з пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 78.4. статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Судовим розглядом встановлено, що копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки від 22.01.2024 № 109-п вручено директору ПСП САД Литвиненко Л.І. 25.01.2024, тобто до початку проведення відповідної перевірки /а.с. 163, т. 1/.

У зв`язку з цим, суд зазначає, що з боку контролюючого органу не було допущено таких суттєвих процедурних порушень під час призначення та проведення податкової перевірки, які можуть бути безумовною підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, які є предметом спору у цій справі, а тому доводи апелянта в цій частині суд відхиляє.

Що стосується правомірності винесення спірних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 20.10.2018 між ТОВ «Дебат» (Постачальник) та ПСП «САД» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 20/10-1, за умовами якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця мінеральні добрива (агрохімікати) (далі - Товар), якістю, кількістю та на умовах, узгоджених Покупцем, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар.

Ціна, якість асортимент, терміни і пункти поставки Товару обумовлюються в специфікаціях до даного Договору, які погоджуються сторонами попередньо, додаються до цього Договору та є його невід`ємною частиною (пункт 1.3. умов Договору).

Згідно пункту 2.1. умов договору Постачальник зобов`язується поставляти Товар у здоровому вигляді. Товар що поставляється Постачальником, має відповідати сертифікату якості заводу - виробника.

Відповідно до пункту 3.1 умов договору вид товару, найменування, загальна кількість , що поставляється за цим Договором, згідно специфікацій, які є невід`ємними додатками до цього Договору.

Пунктом 3.2. умов договору передбачено, що загальна вартість Товару, що поставляється за цим Договором, зазначена в специфікації та документах, що передаються Покупцю згідно п. 6.1. даного Договору.

Оплата Товару покупцем здійснюється на підставі рахунку, виписаного Постачальником (пункт 3.4. умов договору).

Згідно пункту 4.1. умов договору Постачальник поставляє Товар в кількості на умовах ЕХW відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення комерційних термінів «ІНКОТЕРМС».

Відповідно до пункту 4.2 умов договору Товар поставляється партіями з моменту укладення цього Договору до 10 листопада 2018р. включно. Оплата кожної парти товару, що поставляється, проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (або готівкою) на протязі 3-х днів з дати поставки Товару.

Покупець має право здійснити предоплату за Товар до моменту поставки Товару (пункт 5.1. умов договору).

Пунктом 6.1. умов договору передбачено, що Постачальник зобов`язується передати одночасно з Товаром наступні документи: 1) рахунок на Товар; 2) видаткову накладну на Товар.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання мінеральних добрив ПСП «САД» надано під час перевірки такі документи:

1) специфікацію № 1 від 22.10.2018 про умови поставки мінеральних добрив згідно договору поставки від 20.10.2018 № 20/10-1, якою узгоджено поставки партії мінеральних добрив Лобофос-РК гр. (500) кг, кількість 51 шт., на загальну суму 260100,00 грн, у тому числі ПДВ 43350,00 грн; видаткову накладну від 22.10.2018 № 113 на загальну суму 260100,00 грн, у тому числі ПДВ 43350,00 грн; рахунок-фактуру від 22.10.2018 № 102216 на загальну суму 260100,00 грн, у тому числі ПДВ 43350,00 грн; податкову накладну від 22.10.2018 № 113 на загальну суму 260100,00 грн, у тому числі ПДВ 43350,00 грн;

2) специфікацію № 2 від 24.10.2018 про умови поставки мінеральних добрив згідно договору поставки від 20.10.2018 № 20/10-1, якою узгоджено поставки партії мінеральних добрив нітрат амонію (селітра аміачна) марки Б, 75 т, на загальну суму 765000,00 грн, у тому числі ПДВ 127500,00 грн; видаткову накладну від 24.10.2018 № 114 на загальну суму 765000,00 грн, у тому числі ПДВ 127500,00 грн; рахунок-фактуру від 24.10.2018 № 102406 на загальну суму 765000,00 грн, у тому числі ПДВ 127500,00 грн; податкову накладну від 24.10.2018 № 114 на загальну суму 765000,00 грн, у тому числі ПДВ 127500,00 грн;

3) специфікацію № 3 від 26.10.2018 про умови поставки мінеральних добрив згідно договору поставки від 20.10.2018 № 20/10-1, якою узгоджено поставки партії мінеральних добрив SIARKOPOL тарногран (R) 500 кг, кількість 40 шт. на загальну суму 210000,00 грн, у тому числі ПДВ 35000,00 грн; видаткову накладну від 26.10.2018 № 115 на загальну суму 210000,00 грн, у тому числі ПДВ 35000,00 грн; рахунок-фактуру від 26.10.2018 № 102605 на загальну суму 210000,00 грн, у тому числі ПДВ 35000,00 грн; податкову накладну від 26.10.2018 № 115 на загальну суму 210000,00 грн, у тому числі ПДВ 35000,00 грн;

4) специфікацію № 4 від 30.10.2018 про умови поставки мінеральних добрив згідно договору поставки від 20.10.2018 № 20/10-1, якою узгоджено поставки партії добрива азотно-фосфорно-калійного 15:15:15 (біг-бег) 25т на загальну суму 240000,00 грн, у тому числі ПДВ 40000,00 грн; видаткову накладну від 26.10.2018 № 116 на загальну суму 240000,00 грн, у тому числі ПДВ 40000,00 грн; рахунок-фактуру від 30.10.2018 № 103017 на загальну суму 240000,00 грн, у тому числі ПДВ 40000,00 грн; податкову накладну від 30.10.2018 № 116 на загальну суму 240000,00 грн, у тому числі ПДВ 40000,00 грн.

Податкові накладні зареєстровані ТОВ «ДЕБАТ» у ЄРПН.

Оплата за придбаний Товар проведена ПСП «САД» в повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями: від 08.11.2018 № 520 на суму 470100,00 грн; від 12.11.2018 № 533 на суму 265000,00 грн; від 12.11.2018 № 528 на суму 240000,00 грн; від 15.11.2018 № 536 на суму 225000,00 грн; від 22.11.2018 № 563 на суму 175000,00 грн; від 11.12.2018 № 600 на суму 51000,00 грн.

Транспортування придбаного позивачем товару здійснювалося ФОП ОСОБА_1 на підставі укладеного 04.01.2017 договору про надання транспортних послуг № 04/01-1, за умовами якого Перевізник зобов`язується надати Замовнику послуги з перевезення вантажу вантажними автомобілями, а Замовник зобов`язується оплатити належним чином виконані послуги по перевезенню.

На підтвердження перевезення товару, придбаного ПСП «САД» у ТОВ «ДЕБАТ» позивачем надано контролюючому органу:

1) акт надання послуг від 25.10.2018 № 52, яким підтверджено перевезення добрива нітрат амонію (селітра аміачна), 75 тонн, за маршрутом м. Житомир с. Гожули, Полтавський район та товарно-транспортні накладні: від 24.10.2018 № 24/10-1, якою підтверджено факт перевезення добрива нітрат амонію (селітра аміачна), 26,1 т автомобілем КАМАЗ 53212 116-44СК причіп ГКБ 178-59 СК, Замовник ПСП «САД», вантажовідправник ТОВ «Дебат», одержувач ПСП «САД», перевізник ФОП ОСОБА_1 ; від 24.10.2018 № 24/10-2, якою підтверджено факт перевезення добрива нітрат амонію (селітра аміачна), 22,9 т автомобілем МАЗ 52329 НОМЕР_1 причіп KOGEL SKM 16-38 ВІ 1244 ХМ, Замовник ПСП «САД», вантажовідправник ТОВ «ДЕБАТ», одержувач ПСП «САД», перевізник ФОП ОСОБА_1 ; від 25.10.2018 №25/10-1, якою підтверджено факт перевезення добрива нітрат амонію (селітра аміачна), 26 т автомобілем КАМАЗ 53212 116-44СК причіп ГКБ 178- 59 СК, Замовник ПСП «САД», вантажовідправник ТОВ «ДЕБАТ», одержувач ПСП «САД», перевізник ФОП ОСОБА_1 ;

2) акт надання послуг від 30.10.2018 № 56, яким підтверджено перевезення добрива азотно-фософрно-калійного, 25 тонн, за маршрутом м. Житомир с. Гожули, Полтавський район та товарно-транспортну накладну від 30.10.2018 №30/10-1, якою підтверджено факт перевезення добрива азотно-фосфорно-калійного 15:15:15 (бігбег) 25т автомобілем КАМАЗ 53212 116-44СК причіп ГКБ 178-59 СК, Замовник ПСП «САД», вантажовідправник ТОВ «ДЕБАТ», одержувач ПСП «САД», перевізник ФОП ОСОБА_1 ;

3) акт надання послуг від 26.10.2018 № 53, яким підтверджено перевезення добрива SIARKOPOL тарногран (R), за маршрутом м. Житомир с. Гожули, Полтавський район та товарно-транспортну накладну від 26.10.2018 №26/10-1, якою підтверджено факт перевезення добрива SIARKOPOL тарногран (R) автомобілем КАМАЗ 53212 116-44СК причіп ГКБ 178-59 СК, Замовник ПСП «САД», вантажовідправник ТОВ «ДЕБАТ», одержувач ПСП «САД», перевізник ФОП ОСОБА_1 ;

4) акт надання послуг від 22.10.2018 № 51, яким підтверджено перевезення добрива Лобофос-РК гр. за маршрутом м. Житомир с. Гожули, Полтавський район та товарно-транспортну накладну від 22.10.2018 № 22/10-1, якою підтверджено факт перевезення добрива SIARKOPOL тарногран (R) автомобілем КАМАЗ 53212 116-44СК причіп ГКБ 178-59 СК, Замовник ПСП «САД», вантажовідправник ТОВ «ДЕБАТ», одержувач ПСП «САД», перевізник ФОП ОСОБА_1 .

Також з матеріалів справи судом встановлено, що ПСП «САД» орендує складське приміщення загальною площею 1017 кв.м для здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується договором оренди нежитлового приміщення віж 22.02.2016 № 22/02-1.

Придбані мінеральні добрива зберігалися на орендованому складі за адресою с. Гожули, Полтавський район, Полтавська область. Придбані мінеральні добрива використовувалися протягом 2018-2019 років безпосередньо для здійснення господарської діяльності ПСП «САД», що підтверджується актами використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин та накладними-вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів.

Здійснення господарської діяльності ПСП «САД» підтверджується звітами про площі та валові збори сільськогосподарських культур під урожай 2018, 2019 років.

Разом з тим, за висновками акту перевірки, порушення вимог податкового законодавства відповідач пов`язує з тим, що: ТОВ «ДЕБАТ» не подано фінансову звітність, податковий розрахунок 1-ДФ, повідомлення про об`єкти оподаткування; у реєстрі речових прав відсутні відомості про майно ТОВ «ДЕБАТ»; за період з березня 2019 року ТОВ «ДЕБАТ» не звітує до податкового органу; 04.02.2020 ТОВ «ДЕБАТ» відповідає пункту 6 Критеріїв ризиковості; ГУ ДФС у Житомирській області складено узагальнену податкову інформацію згідно якою, встановлено неможливість підтвердження реальності здійснення фінансово-господарської діяльності у зв`язку з відсутністю ТОВ «ДЕБАТ» (посадових осіб) за податковою адресою; ТОВ «ДЕБАТ» є учасником кримінального провадження від 24.04.2019; ТТН та акти надання транспортних послуг складені з недоліками; у ФОП ОСОБА_1 відсутні авто, ФОП ОСОБА_1 не отримував допуск на право виконання робіт, пов`язаних з транспортуванням агрохімікатів та не має ліцензії на перевезення небезпечних вантажів; відсутні сертифікати якості на придбані добрива; ОСОБА_1 є одним із засновників ПСП «САД»; мінеральні добрива по ланцюгу постачання не пройшли митного оформлення.

Надаючи оцінку висновкам контролюючого органу, з якими погодився суд першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Положеннями підпункту 14.1.156-14.1.1561 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України; податкове зобов`язання (для цілей розділу V цього Кодексу) - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом.

Під постачанням товарів слід розуміти будь-яку передачу права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (підпункт 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно із пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

На виконання приписів п. 198.5. ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

За змістом положень пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 ПК України).

Положеннями пункту 201.10 статті 201 ПК України покладено обов`язок на платника податку - продавця товарів/послуг при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

За змістом вищенаведених норм ПК України право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України) сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством (пункт 44.1 статті 44 ПК України).

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з вимогами ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Нормами пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 ПК України передбачено, що під господарською діяльністю слід розуміти діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, а відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Так, Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 826/11531/14, Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 2а-19379/11/2670, від 19 листопада 2019 року у справі № 826/487/16 неодноразово наголошував, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність первинних документів обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Водночас норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкових вигод, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

При цьому, у податковому обліку позивача операції з придбання товарів (послуг) та суми податкового кредиту за такими операціями повинні бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення. Податковий кредит має бути обов`язково підтверджений податковою накладною. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та/або його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.

В силу викладеного, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28 жовтня 2019 року по справі № 400/2670/18, від 31.01.2020 по справі № 520/10953/18 та від 16 березня 2021 року у справі № 580/2490/19, які в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Як зазначив Верховний Суд у справі № 360/3118/21 від 25.07.2023 визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні недоліки первинної документації, ні наявність податкової інформації щодо контрагентів по ланцюгу постачання тощо, самі по собі дійсно не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, за наявності об`єктивних сумнівів щодо реальності господарських операцій, у тому числі, з огляду на дефектність первинних документів, наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Що стосується висновків контролюючого органу про те, що ТОВ «ДЕБАТ» не подано фінансову звітність, податковий розрахунок 1-ДФ, повідомлення про об`єкти оподаткування, у реєстрі речових прав відсутні відомості про майно ТОВ «ДЕБАТ» та за період з березня 2019 року ТОВ «ДЕБАТ» не звітує до податкового органу, колегія суддів зазначає, що порушення вимог податкового законодавства з боку підприємства позивача, пов`язуються виключно з недотриманням його контрагентом вимог такого законодавства

В свою чергу, суд зазначає, що платник не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, зокрема, настання визначеної законом відповідальності повинно відбуватися у разі порушення податкового законодавства безпосередньо платником податків.

Вказаний підхід застосовано також і Європейським судом з прав людини, який у справах «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03), «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарі ї» (2010 рік, заява № 6689/03), «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (заява № 36985/97), «Полторацький проти України» від 29.04.2003 (заява № 38812/97), дійшов висновку про правило «індивідуальної юридичної відповідальності», тобто платник податків не повинен нести відповідальності за порушення, допущені його контрагентами.

Що стосується висновків податкового органу про те, що відносно ТОВ «ДЕБАТ» прийнято рішення 04.02.2020 про відповідність пункту 6 Критеріїв ризиковості, колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини однозначно вказав на правило індивідуальної відповідальності платника податків, яке означає, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Відтак віднесення контрагента підприємства позивача до ризикових платників, потрібно оцінювати критично.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19.

Крім того, при вирішенні спірних правовідносин суд враховує, що господарські операції між підприємством позивача та ТОВ «Дебат» мали місце у жовтні 2018 року, в той час як рішення про віднесення контрагента підприємства позивача до переліку ризикових прийняте у лютому 2020 року, а тому висновки контролюючого органу в цій частині є безпідставними.

Що стосується висновків відповідача про наявність узагальненої податкової інформації, отриманої від ГУ ДФС у Житомирській області, згідно якою, встановлено неможливість підтвердження реальності здійснення фінансово-господарської діяльності у зв`язку з відсутністю ТОВ «ДЕБАТ» (посадових осіб) за податковою адресою, колегія суддів зазначає, що така податкова інформація, носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь - які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Таку правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 05 січня 2021 року у справі № 820/1124/17.

Що стосується висновків контролюючого органу про те, що ТОВ «ДЕБАТ» є учасником кримінального провадження від 24.04.2019 р., колегія суддів зазначає, що юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Крім того, суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, положень Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених статтею 191 Кримінального кодексу України та статтею 212 Кримінального кодексу України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до статей 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не було надано жодних доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним. Сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в межах кримінального провадження, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом, а тому висновки контролюючого органу в цій частині також є безпідставними.

Надаючи оцінку висновкам податкового органу про те, що ТТН та акти надання транспортних послуг складені з недоліками, колегія суддів зазначає наступне.

Так, за висновками акту перевірки контролюючим органом встановлено, що надані для перевірки товарно-транспортні накладні на перевезення товару складено з порушениям Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 так як не містять інформації про: модель, тип, причепа, що не дозволяє дослідити можливість перевезення небезпечного вантажу; довіреності на отримання ТМЦ та відсутні їх реквізити (серія, номер, дата); відсутній опис про супровідні документи на вантаж (видаткові накладні, сертифікат про походження товару); відсутні адреса навантаження, розвантаження товару, а лише місто Житомир - пункт навантаження, та Полтавський p-он, с. Гожули - пункт розвантаження.

На думку податкового органу вказані недоліки змісту ТТН мають значення під час його оцінки як доказу. Також відповідач вважає, що відсутність доказів передачі, транспортування (переміщення) товарно-матеріальних цінностей, ставить під сумнів сам факт здійснення такої фінансово-господарської операції між ПСП «САД» та ТОВ «ДЕБАТ».

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є, серед інших, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).

Відповідно до пункту 1 цих Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

За змістом підпунктів 11.4 та 11.6 Правил № 363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні.

З аналізу змісту пунктів 1 та 2 вказаного Переліку вбачається, що наявність товарно-транспортної накладної є обов`язковою у випадку здійснення перевезень на договірних умовах. У випадку ж здійснення перевезення для власних потреб - накладна не оформлюється.

Таким чином, товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів (якщо таке перевезення здійснюється на договірних умовах), документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів.

Відсутність товарно-транспортної накладної або наявність неточностей при її складенні, тим не менш, не може бути самостійною підставою вважати господарську операцією такою, що не відбулася.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 травня 2019 року по справі № 813/552/15, від 11.09.2019 року № 804/4787/16, від 24.05.2019 року № 826/7423/19, від 12.02.2020 року № 440/3783/18.

Дослідивши зміст наявних в матеріалах справи копій ТТН, судом встановлено, що в них міститься інформація, зокрема, про: транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер); автомобільного перевізника, водія (ПІБ, номер посвідчення водія); замовника та вантажовідправника; підписи водія (його ПІБ) про отримання вантажу та підписи особи (відповідальної особи вантажовідправника та її ПІБ), яка дозволила відпуск; інформація про вантаж (в тому числі про одиницю виміру, ціну за одиницю, загальну суму, вид пакування (мішки, біг-бег) та масу.

Згідно правових висновків, які викладені у постановах Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 803/1684/17, від 21 січня 2021 року у справі № 813/2204/17, від 24 травня 2019 року у справі № 826/7423/16), від 6 лютого 2018 року у справі № 816/166/15-а), від 11 вересня 2018 року у справі № 804/4787/16, транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже, відсутність у позивача деяких товарно-транспортних накладних або наявність в них певних недоліків не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів зазначає, що посилання податкового органу на наявність певних недоліків (відсутність певної інформації) у наданих ТТН та актах надання транспортних послуг, з урахуванням того, що в цих ТТН відображена інша інформація, про яку зазначено вище, в межах цих правовідносин безумовно не свідчить про нереальність здійснення господарських операцій підприємством позивача з його контрагентом.

Також суд зазначає, що позивачем до суду надано докази того, що ОСОБА_1 є власником автомобіля КАМАЗ модель 53212, реєстраційний номер НОМЕР_2 та причіпа ГКБ 178-59 СК, що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію цих транспортних засобів, а також наявність ФОП ОСОБА_1 права користування (розпорядження) розпоряджатися автомобілем вантажним із сідловим тягачем Е марки МАЗ , модель 54329, рік випуску 1994, ДНЗ НОМЕР_1 , напівпричіпом Р/ПР- самоскид Е марки KOGEL модель SKM 16-38, ДНЗ НОМЕР_3 , про що свідчить нотаріально посвідчена довіреність від 20.07.2017, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 на право користування (розпорядження) цими транспортними засобами.

Що стосується висновків податкового органу про те, що ФОП ОСОБА_1 не отримував допуск на право виконання робіт, пов`язаних з транспортуванням агрохімікатів та не має ліцензії на перевезення небезпечних вантажів колегія суддів зазначає наступне.

Перевезення небезпечних вантажів регулюється Законом України «Про приєднання України до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ)» від 02 березня 2000 року № 1511-ІІІ ( далі ДОПНВ ) та Законом України «Про перевезення небезпечних вантажів» від 06 квітня 2000 року № 1644-III (далі - Закон № 1644-ІІІ).

У розумінні Закону № 1644-ІІІ небезпечний вантаж - речовини, матеріали, вироби, відходи виробничої та іншої діяльності, які внаслідок притаманних їм властивостей за наявності певних факторів можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження технічних засобів, пристроїв, споруд та інших об`єктів, заподіяти матеріальні збитки та шкоду довкіллю, а також призвести до загибелі, травмування, отруєння людей, тварин і які за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за результатами випробувань в установленому порядку залежно від ступеня їх впливу на довкілля або людину віднесено до одного з класів небезпечних речовин.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону № 1644-ІІІ перевізник небезпечних вантажів зобов`язаний, зокрема, забезпечувати перевезення небезпечних вантажів у встановленому порядку визначеними транспортними засобами; у разі дорожнього перевезення розробити та погодити з органами Національної поліції маршрути і режими перевезення небезпечних вантажів; забезпечити своєчасний огляд транспортних засобів територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, та отримання відповідного свідоцтва про допуск до перевезення небезпечного вантажу; під час перевезення не відхилятися від узгодженого маршруту, додержуватися безпечних умов руху та постійно контролювати стан транспортного засобу і вантажу.

Згідно зі статтею 20 Закону № 1644-ІІІ перевезення небезпечних вантажів допускається за наявності відповідно оформлених перевізних документів, перелік і порядок подання яких визначається нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту.

На виконання вимог вказаного закону Міністерством внутрішніх справ України затверджено наказом від 04 серпня 2018 року № 656 Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів (далі - Правила перевезення) та Правила видачі та оформлення свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів (далі - Правила).

Зазначені нормативні документи визначають основні вимоги до забезпечення безпеки перевезень небезпечних вантажів автомобільними дорогами та розроблені так, щоб не створювати перешкод для перевезення небезпечних вантажів в кількостях, що не становлять серйозної небезпеки для інших учасників дорожнього руху і навколишнього середовища.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених вище норм у їх сукупності свідчить про те, що відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері перевезення небезпечних вантажів повкладається на автомобільного перевізника, тобто відсутність у ФОП ОСОБА_1 та водія транспортного засобу відповідних дозвільних документів може створювати негативні наслідки (у вигляді притягнення до відповідальності) виключно для такого автомобільного перевізника, але ця обставина не може бути безумовним свідченням відсутності самого факту перевезення ТМЦ та відповідно факту реальності вчинення правочину щодо придбання таких ТМЦ підприємством позивача.

Що стосується висновків податкового органу про те, що ОСОБА_1 є одним із засновників ПСП САД, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно зі ст. 45 Господарського Кодексу України підприємництво в Україні здійснюється в будь-яких організаційних формах, передбачених законом, на вибір підприємця.

З матеріалів справи судом встановлено, що 04.01.2017 р. між ПСП «Сад» (в особі директора ОСОБА_3 ) та ФОП ОСОБА_1 укладений договір про надання транспортних послуг, за умовами якого Перевізник зобов`язується надати Замовнику (ПСП «САД») послуги з перевезення вантажу вантажними автомобілями, а Замовник зобов`язується оплатити належним чином виконані послуги по перевезенню.

Таким чином, транспортні послуги надавалися ОСОБА_1 як суб`єктом господарювання, а приписами чинного законодавства не передбачено обмежень щодо реєстрації фізичною особою-підприємцем особи, яка є одним із засновників юридичної особи.

Щодо висновків акту перевірки про те, що відповідно до документів, які досліджувались в ході перевірки, мінеральні добрива (агрохімікати) зберігалися в орендованому приміщенні, згідно укладено договору ПСП «САД» та ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що між ОСОБА_1 (орендодавець) та ПСП «Сад» (орендар) укладений Договір оренди нежитлового приміщення від 22.02.2016 № 22/02-1, за умовами якого Орендодавець передає Орендареві за плату на певний строк у користування нежитлові приміщення у нерухомому майні для здійснення господарської діяльності. У користування за договором передається індивідуально визначене майно, що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (не споживна річ). Об`єктом суборенди є складське приміщення, загальною площею 1017 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Об`єкт оренди надається для використання у господарській діяльності орендаря.

Умовами договору також визначено, що розрахунок орендної плати: Додаток 1 до Договору. Приміщення, що здається в оренду, згідно з договором купівлі-продажу вартість 248401,31 грн. Орендна плата за договором оренди складає 9% від вартості, тобто 22356,00, грн. на рік: загальна сума орендної плати за місяць 1863,00 грн.

При проведенні перевірки контролюючим органом встановлено, що розрахунки між ПСП «САД» та ОСОБА_1 за Договором оренди нежитлового приміщення № 22/02-1 від 22.02.2016 не проводилися, а Сторони склали та підписали Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.12.2018. Інші розрахункові документи: платіжні доручення або інші документи, які свідчать про виконання грошових зобов`язань ПСП «САД» (Орендар) на користь ОСОБА_1 (Орендодавець) до перевірки не надано.

На підставі цього, відповідач зазначав, що з урахуванням відсутності доказів виконання грошових зобов`язань та враховуючи, що ОСОБА_1 (Орендодавець) є одним із засновників ПСП «САД» тобто, визнається як пов`язана особа, і це, на думку контролюючого органу, ставить під сумнів сам факт здійснення такої фінансово-господарської операції ПСП «САД» та ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку таким висновкам податкового органу, колегія суддів зазначає, що факт використання складського приміщення, загальною площею 1017 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується договором № 22/02-1 від 22.02.2016 та актом здачі-приймання приміщення (частини приміщення) від 22.02.2016 р. При цьому, питання проведення розрахунків між сторонами договору та реальність вчинення такого правочину не входило до предмету перевірки, оскільки проведена позапланова виїзна перевірка стосувалася виключно питань правильності, повноти нарахування та сплати ПДВ по взаємовідносинах з контрагентом-постачальником ТОВ «Дебат».

Що стосується факту використання придбаних добрив у власній господарській діяльності, позивачем до суду надано звіти про площі та валові збори сільськогосподарських культур під урожай 2018, 2019 років, а також копії актів використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив засобів хімічного захисту рослин та накладних-вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів. Використання таких документів в бухгалтерському обліку ПСП «Сад» визначено на підставі наказу № 4 від 14.05.2013 р.

Що стосується висновків податкового органу про те, що мінеральні добрива по ланцюгу постачання не пройшли митного оформлення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.09.2018 р. справа № 826/8016/13-а, адміністративне провадження № К/9901/4058/18, від 10.09.2018 р. справа № 826/25442/15, адміністративне провадження № К/9901/24925/18, від 11.09.2018 р. у справі № 810/2677/17, адміністративне провадження № К/9901/47242/18 та ін.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 01.02.2023 року у справі № 300/1753/21 зазначив, що правовідносини контрагента з третіми особами (у ланцюгах постачання), з якими платник не вступав у господарські відносини, самі по собі не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин платника з його безпосередніми контрагентами в разі відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення платником податкового законодавства. Невиконання контрагентом свого зобов`язання зі сплати податку до бюджету є підставою для відповідальності та зумовлює негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника права на формування кредиту з податку на додану вартість, якщо платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та виконав усі встановлені законом умови щодо включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених в ціні придбаних товарів/робіт/послуг.

За таких обставин, позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами по ланцюгу постачання, за умови необізнаності позивача щодо таких порушень.

Що стосується висновків податкового органу про ненадання підприємством позивача сертифікатів якості, про відсутність яких вказувалось у акті перевірки, колегія суддів зазначає, що відсутність сертифікатів не є доказом нереальності господарських операцій, адже такі документи не є первинними документами у розумінні вимог ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Паспорти на товар та сертифікати якості підтверджують саме якість товару, загалом мають значення лише для сторін правочинів щодо якості поставляємого/отримуваного товару, між тим на думку апеляційного суду жодного впливу на правомірність (обґрунтованість/ необґрунтованість) формування податкового кредиту за рахунок сум податку на додану вартість, сплачених у ціні таких товарів, не мають, відсутність чи таких документів не свідчить про нереальність господарських операцій.

Колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.03.2023р. у справі № 620/2487/19 згідно яких, сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

Що стосується посилання суду першої інстанції на те, що постановою Полтавського районного суду Полтавської області у справі № 545/1094/24, яка набрала законної сили 15.04.2024, за наслідками розгляду матеріалів, які надійшли з ГУ ДПС у Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , працюючої директором ПСП САД, за ст. 163 ч. 1 Кодексу про адміністративні правопорушення, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП та провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП , у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення /а.с. 32 -33, т. 2/, колегія суддів зазначає, що ця обставина не була підставою для висновків податкового органу про наявність порушень вимог податкового законодавства, які відображені в акті податкової перевірки.

Враховуючи вищенаведені обставини у їх сукупності, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження реальності вчинення ним правочину з ТОВ «Дебат», колегія суддів зазначає, що висновки податкового органу щодо допущення підприємством позивача вимог податкового законодавства, з якими погодився суд першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення від 01.03.2024 № 2 та № 2 є протиправними ті підлягають скасуванню.

Судом першої інстанції не було враховано наведених вище обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства САД задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 року по справі № 440/3128/24 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги Приватного сільськогосподарського підприємства САД задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 01.03.2024 № 2, яким Приватному сільськогосподарському підприємству САД збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 291367,50 грн, в тому числі, за податковими зобов`язаннями 233094,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 58273,50 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 01.03.2024 № 2, яким Приватному сільськогосподарському підприємству САД зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість за жовтень 2018 року на 12756 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області () на користь Приватного сільськогосподарського підприємства САД () витрати зі сплати судового збору у розмірі 11404,00 грн. (одинадцять тисяч чотириста чотири гривні) 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко