Справа № 160/15084/24
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/15084/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2024, (суддя суду першої інстанції Прудник С.В.), прийняте в порядку спрощеного провадження в місті Дніпрі, в адміністративній справі №160/15084/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

10.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 26, ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.11.2023 року по пенсійній справі №;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 26, ) провести нарахування та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 по пенсійній справі № за період з 01.11.2023 року по теперішній час.

Позовні вимоги обгрунтовані протиправною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 26, ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.11.2023 року по пенсійній справі №.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 09.09.2024 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 26, ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.11.2023 року по пенсійній справі №. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 26, ) провести нарахування та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 по пенсійній справі № за період з 01.11.2023 року по теперішній час.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області звернулось до суду з адміністративним позовом в цій справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що отримавши подання від 26.06.2023 №344/Пн-К Міністерства юстиції України ДУ «Центр пробації» про призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ст. 12 Закону №2262-ХІІ про призначення пенсії, встановлено, що позивач не має достатньо страхового стажу для призначення пенсії. Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 з 01.09.2006 по 28.02.2023 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України (Державна пенітенціарна служба), звільнившись з посади старшого інспектора Довгинцівського районного відділу філії Державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області відповідно до п.5 ст.23 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України та п.4 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію.

08.03.2023 позивач звернувся до Державної установи Центр пробації із заявою про підготовку і направлення до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області документів для призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

У зв`язку з відмовою у підготовці і направленні документів, позивачем протиправність дій Державної установи Центр пробації було оскаржено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 у справі № 160/8365/23 визнано протиправною бездіяльність Державної установи Центр пробації, яка полягає у не підготовці та не направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документів, передбачених постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 р. для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Зобов`язано Державну установу Центр пробації підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи, передбачені Постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 р. для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

З 01.03.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років -28 (календарних 23) у розмірі 53% грошового забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, що підтверджується протоколом від 01.03.2023 за пенсійною справою (Державний департамент з питань виконання покарань).

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовними вимогами:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення пенсії за вислугу років на підставі п. б ч.1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб, протиправними;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити пенсію за вислугу років на підставі п. а ч.1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з 01.03.2023 р., виходячи з вислуги років - 28 років 11 місяців 07 днів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2023 у справі №160/24418/23 в задоволенні позовної заяви відмовлено.

03.01.2024 позивач дізнався про відсутність надходжень на його рахунок пенсійної виплати у сумі 6409,87 грн. та звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив повідомити причини зупинки виплат пенсії та надати відповідне рішення. Якщо рішення про припинення виплати пенсії помилкове відновити виплати пенсії згідно протоколу за пенсійною справою №.

Листом від 01.02.2024 №6963-304/Н-01/8-0400/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило, що за даними подання Державної установи Центр пробації про призначення пенсії за вислугу років від 26.06.2023 №344/Пн-К ОСОБА_1 звільнений зі служби 28 лютого 2023 року, час служби в календарному обчисленні складає 23 роки 05 місяців 08 днів, але відповідно до норм Закону для призначення пенсії необхідна календарна вислуга років не менш ніж 25 календарних років.

Відповідно до пункту а ст. 12 Закону України №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж ст. 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу років 25 календарних років і більше.

Враховуючи викладене, в призначенні пенсії особі відповідно п. а ст.12 Закону №2262-ХІІ відмовлено.

Одночасно повідомлено, що в результаті детальної перевірки пенсійної справи було виявлено помилкове призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. б ст. 12 Закону №2262-ХІІ, в результаті чого виплата пенсії була припинена з 01.11.2023, переплата пенсії за період з 01.03.2023 по 31.10.2023 становить 51278,96 грн.

Позивач вважаючи дії відповідача щодо припинення виплати йому пенсі за вислугу років за п. б ч.1 ст. 12 Закону України №2262-ХІІ, посилаючись на помилкове призначення пенсії протиправними, звернувся до суду із позовною заявою.

За наслідками розгляду даної позовної заяви, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 року у справі №160/3412/24 Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд., 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо розгляду по суті заяви ОСОБА_1 ВЕБ-04001-Ф-С-24-000854 від 03.01.2024 про поновлення виплати пенсії і прийняття мотивованого рішення в частині щодо припинення виплати пенсії, призначеної за вислугу років відповідно до п. б ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, у листі від 01.02.2024 №6963-304/Н-01/8-0400/24.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд., 26, м. Дніпро, 49094, ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 від 03.01.2024 про поновлення виплати пенсії і прийняти мотивоване рішення в частині щодо припинення виплати пенсії призначеної за вислугу років відповідно до п. б ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з припиненням виплати пенсії позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в цій справі.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем припинено виплату пенсії позивачу без наявних на те правових підстав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 у справі Суханов та Ільченко проти України (заяви № 68385/10 і № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою.

Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Отже, першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України (заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в ..., Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Частиною 1 статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України Про недержавне пенсійне забезпечення, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Абзацом 1 частини 1 статті 47 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії. Так, частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 цієї статі визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

З указаного вбачається, що частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV визначено вичерпний перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду. Цим переліком передбачена можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Також, зі змісту ст. 49 Закону №1058-ІУ чітко вбачається, що припинення виплати пенсії відбувається виключно на підставі рішення пенсійного органу.

Судом було досліджено пенсійну справу ОСОБА_1 та встановлено, що пенсійним органом не приймалося письмового рішення про припинення виплату пенсії із чітким зазначенням підстав такого припинення. Водночас, встановленим є факт припинення виплати позивачеві пенсії з листопада 2023 року.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач припинаючи виплату пенсії діяв не в порядку та не в межах повноважень визначених Конституцією та Законами України.

Посилання відповідача на те, що позивач не має права на пенсію за вислугу років на підставі п. «б» ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб , звільнених з військової служби та деяких інших осіб» як на підставі для припинення виплати пенсії колегія суддів не приймає, оскільки в даному випадку відповідачем не було прийнято рішення (письмового) про припинення виплати пенсії із зазначенням такої підстави.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, відтак підстави для зміни чи скасування рішення суду в межах доводів скарги відсутні.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 в адміністративній справі № 160/15084/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя Н.П. Баранник