Справа № 440/12769/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 р. Справа № 440/12769/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КВАНТ ПЛЮС" на додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2023, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі №440/12769/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КВАНТ ПЛЮС"

до Головного управління ДПС у Полтавській області , Державної податкової служби України

про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КВАНТ ПЛЮС" (далі позивач, ТОВ "КВАНТ ПЛЮС", апелянт) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі відповідач-1, ГУ ДПС у Полтавській області, податковий орган, контролюючий орган) та Державної податкової служби України (далі відповідач-2, ДПС України), в якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС в Полтавській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН від 30 червня 2023 року № 9098777/31618527, від 12 липня 2023 року № 9172118/31618527, від 04 липня 2023 № 9114535/31618527;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні № 1 від 16 вересня 2022 року, № 3 від 16 вересня 2022 року та № 5 від 16 вересня 2022 року в ЄРПН датою їх надходження.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2025, позов ТОВ "КВАНТ ПЛЮС" задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення комісії ГУ ДПС у Полтавській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН від 30 червня 2023 року № 9098777/31618527, від 12 липня 2023 року № 9172118/31618527, від 04 липня 2023 № 9114535/31618527.

Зобов`язано ДПС України зареєструвати податкові накладні ТОВ "КВАНТ ПЛЮС" від 16 вересня 2022 року № 1, № 3, № 5 в ЄРПН датою їх надходження.

Стягнуто на користь ТОВ "КВАНТ ПЛЮС" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 8052 гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області.

05.12.2023 до суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення, у якій він просить стягнути з ГУ ДПС у Полтавській області на користь ТОВ "КВАНТ ПЛЮС" витрати на надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 4500,00 грн.

Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у задоволенні заяви представника позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ТОВ "КВАНТ ПЛЮС" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване судове рішення та додаткове судове рішення, та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ТОВ "КВАНТ ПЛЮС".

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що належним чином довів факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. З посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.12.2020 по справі № 640/18402/19, звертає увагу на необов`язковості складання та подання опису робіт, виконаних адвокатом, з огляду на те, що адвокат з клієнтом погодили фіксований розмір гонорару адвоката.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Позивач у позовній заяві та заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу заявив вимоги, зокрема, про стягнення витрат на правову допомогу.

Відмовляючи у розподілі витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено факту понесення витрат на правничу допомогу з огляду на неподання до суду першої інстанції детального опису виконаних робіт.

Колегія суддів, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Колегія суддів зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входять до предмета доказування у справі, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З аналізу статті 134 КАС України, випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладених в постановах від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, а також постановах від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, від 2 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18 та від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження понесених позивачем витрат на надання професійної правничої (правової) допомоги представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги разом із додатковою угодою до нього (а.с. 60-64); копію ордера, копію акту наданих послуг до договору, а також копію платіжної інструкції (а.с.163-166).

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що за змістом п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат включається розмір витрат на правничу допомогу адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, «Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Доводів податкового органу щодо неспівмірності витрат на правову допомогу відзив на позовну заяву не утримує.»

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви позивача з огляду на відсутність детального опису робіт, колегія суддів вважає безпідставним, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування додаткового рішення суду першої інстанції.

Разом з цим актом виконаних робіт підтверджено надання послуг на суму 4500,00 грн, а саме:

1. усна консультація клієнта;

2. підготовка позовної заяви та документів, що до неї додаються;

3. подальший супровід в суді першої інстанції, що включає складання та подання заяв по суті справи, клопотань, заяв, моніторинг розгляду справи.

Надаючи оцінку заявленим до відшкодування витратам, колегія суддів зазначає таке.

Надання усної консультації клієнту не має жодного стосунку для розгляду справи у суді першої інстанції по суті, а тому відсутні підстави для її врахування як послуги, безпосередньо пов`язаних з розглядом справи у суді першої інстанції.

Послуга з підготовки документів мають суто технічний характер та не потребують юридичної освіти, а тому вказана послуга також не може враховуватися у складі наданої правничої допомоги.

Обсяг доказів по справі, обсяг та зміст доводів позову та відповіді на відзив, нормативно правове регулювання свідчить про те, що ця справа не є складною.

Підсумовуючи викладене, враховуючи складність справи, обсяг та якість наданих послуг, виходячи з критеріїв співмірності, обґрунтованості та доцільності витрат позивача на правничу допомогу, колегія суддів вважає наявними підстави для стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Разом з цим, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на необхідність відмовити у задоволенні заяви про розподіл витрат, викладених у відповідних запереченнях, поданих ГУ ДПС у Полтавській області з підстав того, що справа є нескладною, позовні вимоги однорідними тощо, з огляду на таке.

Надаючи оцінку вказаному доводи, колегія суддів повторно наводить зміст п. 9 ст. 139 КАС України, відповідно до якого при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У п. 9 ст. 139 КАС України відсутня така обставина позиція відповідача про те, що підставою для відмови у розподілі витрат на правничу допомогу є неспівмірність об`єму та складності послуг, а також з`явлення однорідних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги ТОВ "КВАНТ ПЛЮС" частково знайшли підтвердження в ході перегляду додаткового рішення суду першої інстанції, а тому її вимоги підлягають частковому задоволенню.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного та на підставі ч. 1 ст. 317 КАСУ колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ "КВАНТ ПЛЮС" підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду І інстанції скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КВАНТ ПЛЮС" - задовольнити частково.

Додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року по справі №440/12769/23 - скасувати.

Ухвалити постанову, якою заяву позивача про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КВАНТ ПЛЮС" (вул. Конституції, 13, м. Полтава, Полтавська область, 36020, ) витрати на надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 3500,00 грн (три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін