Справа № 140/13427/24
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13427/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІМПОРТ ГРУП» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІМПОРТ ГРУП» (далі - ТОВ «ЄВРОІМПОРТ ГРУП», позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі - відповідач, митниця) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000303/2 від 24.09.2024.

В обґрунтуванням позовних вимог позивач зазначає, що у відділі митного оформлення №1 митного поста «Луцьк» Волинської митниці за митною декларацією №24UA15U8 здійснювалось митне оформлення партії товару, що надійшла згідно інвойсу № від 19.09.2024, а саме: сало свине хребтове заморожене у кількості 11 143,00 кг, за ціною 0,97 євро/кг (далі товар №1) та сало свійських свиней без шкіри, м`яке 9 629,00 кг, за ціною 0,60 євро/кг (далі- товар №2), що був поставлений згідно з договором купівлі-продажу (контракт) №02/01/2024 від 02.01.2024, укладеного між «Boseler Goldschmaus GmbH & Co KG» (продавець) та ТОВ «ЄВРОІМПОРТ ГРУП» (покупець).

Відповідно до графи 44 митної декларації №24UA15U8 до митного оформлення декларантом було подано зокрема такі документи: сертифікат якості №б/н від 19.09.2024; пакувальний лист від 19.09.2024; проформа інвойс від 10.09.2024 №; комерційний інвойс № від 19.09.2024; міжнародна автотранспортна накладна № від 19.09.2024; міжнародний ветеринарний сертифікат № DE-00493 від 19.09.2024; платіжна інструкція в іноземній валюті, що стосується товару №237 від 18.09.2024 на суму 16670,00 євро; висновок ДЗІ від 20.09.2024 №3-1/1260; рахунок на сплату за транспортно-експедиційні послуги №3970 від 23.09.2024; документ, що підтверджує вартість перевезення (довідка) від 23.09.2024; прайс-лист виробника товару б/н від 05.09.2024; зовнішньоекономічний контракт (стороною якого є виробник товару) №02/01/2024 від 02.01.2024; договір про надання послуг митного брокера №72 від 02.01.2024; заявка на перевезення №19/09 до договору №04/01/2022 від 04.01.2022; договір про перевезення №1 від 01.01.2024; заявка на перевезення №3970 до договору №1 від 01.01.2024; договір №04/01/2022 від 04.01.2022; декларація інвойс № від 19.09.2024; лист від 23.09.2024; декларація країни відправлення №24DE88В4 від 19.09.2024; оборотно-сальдова відомість по рахунку 3712, картка рахунку 3712.

24.09.2024 за результатами розгляду поданих декларантом до митного оформлення документів, посадовою особою митного органу надіслано запит на надання додаткових документів, які 24.09.2024 листом №2409 були надані відповідачу для здійснення митного оформлення товарів.

24.09.2024 Волинською митницею винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000303/2 у зв`язку із неподанням декларантом документів, які спростовують всі розбіжності.

Позивач вважає, що зауваження, які були вказані в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, були зроблені без будь-якого аналізу змісту наданих до митного оформлення документів та направлених на вимогу митного органу додаткових документів.

Щодо відсутності будь-яких розбіжностей у документах, поданих позивачем для здійснення митного оформлення товару, що впливали б на правильність визначення митної вартості товару товариство зазначає, що до митного оформлення за зазначеною вище митною декларацією подано всі основні документи, що необхідні для визначення митної вартості, що передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України (далі - МК України).

При цьому, відомості щодо номенклатури товару, його походження, ваги, вартості, перевізника, маршруту перевезення, які містяться в товаросупровідних документах та які були подані до митного оформлення, кореспондуються між собою та не містять розбіжностей, тим паче в числових значеннях.

Щодо не включення експедиційних послуг (експедиторської винагороди) в сумі 500,00 грн до митної вартості товару, то експедиційні послуги є окремими від послуг транспортування послугами, що надаються декларанту на території України суб`єктом господарювання, який зареєстрований на території України, та оподатковуються відповідно до положень Податкового кодексу України, а тому не мають включатись до складу митної вартості товару.

Довідка про транспортні витрати, а також рахунок на оплату транспортних послуг дають можливість ідентифікації та виділення витрат на транспортування імпортованого товару після ввезення на територію України, не включених до ціни, з загального розміру витрат на транспортування до митного кордону України.

Про можливе заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості вказує на свободу договору та на те, що перевезення вантажів по території Європейського Союзу є більш безпечнішим, ніж перевезення вантажу по території України, у зв`язку із оголошенням воєнного стану.

На твердження відповідача, що в довідці про транспортні витрати №б/н від 23.09.2024 наявна інформація про витрати навантажувально-розвантажувальних робіт, однак дані витрати не зазначені в гр. 21 ДМВ, що свідчить про їх не включення до митної вартості товару, повідомляє, що у зазначеній довідці чітко зазначено, що вартість навантажувально-розвантажувальних робіт входить у вартість перевезення та декларантом в гр. 20 декларації до митної вартості було включено витрати на транспортування товару у розмірі 55000,00 грн до кордону України, які містять в собі вартість таких робіт.

Також Волинською митницею встановлено, що в копії митної декларації країни відправлення №24DE88B4 від 19.09.2024 відсутня вартість експортованого товару, що не підтверджує вартість оцінюваного товару.

Представник позивача зауважує, що подана декларантом до митного оформлення експортна декларація країни відправлення (Німеччини) №24DE88В4 від 19.09.2024 містить інформацію про постачальника та покупця, назву, кількість товару, містить номер саме комерційного інвойсу № від 19.09.2024, що надає можливість митному органу повністю ідентифікувати партію товару.

Експортна декларація не є основним документом і не має містити конкретні відомості щодо ціни товару, згідно яких визначається, зокрема, митна вартість, а може бути подана додатково задля уточнення та доповнення певних відомостей, що необхідні для здійснення митного оформлення.

Стосовно ненадання позивачем до митного органу заявки щодо поставки товару просить врахувати, що така заявка оформлюється у довільній письмовій формі та була надана декларантом митному органу, така заявка не впливає на числове значення заявленої митної вартості товару, тому не може бути підставою для відмови митному оформлені товару.

Щодо інформації, яка міститься в ЄАІС на підставі якої здійснено коригування митної вартості товару, то у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Натомість, відповідачем не доведено, яким чином визначено вартість товару з розрахунку 1,1 дол. США/кг, які складові вплинули на формування саме такої вартості, не зазначено обсяг партії товару, за яким методом розмитнено товар за МД №UA20514/2024/058450 від 16.09.2024, на яку послався митний орган в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару від 24.09.2024.

Хоча показники вартості попередньо імпортованих товарів беруться митним органом до уваги, рішення про коригування митної вартості не може бути визнане законним у разі, якщо відмінність у вартості попередньо імпортованих товарів є єдиною причиною для такого коригування.

Митниця не підтвердила належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За таких умов позивач вважає оскаржуване рішення про коригування митної вартості №UA205140/2024/000303/2 від 24.09.2024 необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам МК України, і підлягає скасуванню.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 22.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.88).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.102-111) позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що у відповідності до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Державної митної служби України від 30.05.2012 №651, ст.257 Митного кодексу України для митного оформлення товарів декларантом в інтересах ТОВ «ЄВРОІМПОРТ ГРУП» було подано: МД №24UA15U8 від 23.09.2024 на: 1) сало свійських свиней хребтове, морожене, обвалене, без шкіри, представлене у вигляді обрізків, без будь-якої теплової кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервоване, в поліблоках вага нетто 11143,00 кг, 12 піддонів, дата виробництва 07.08.2024 термін придатності 07.08.2026 (при температурі 18 C градусів). Виробник - Boseler Go ldschmaus GmbH & Co. KG DE; 2) сало свійських свиней, морожене, обвалене, без шкіри, представлене у вигляді обрізків, без будь-якої теплової кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервоване, в поліблоках, вага нетто 9629,00 кг, 12 піддонів, дата виробництва 09.2024 термін придатності 09.2026 (при температурі 18 C градусів). Виробник-Boseler Goldschmaus GmbH & Co. KG DE.

Разом із вищевказаною митною декларацією декларантом на підтвердження заявленої митної вартості товару були подані документи, визначені в гр.44 МД, згідно класифікатору документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій».

Під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності:

- згідно рахунку на оплату від 23.09.2024 №3970 наявна послуга оплата за експедиційні послуги (експедиторська винагорода) в сумі 500,00 грн, однак дані витрати не включено до митної вартості товару;

- відповідно рахунку на оплату від 23.09.2024 №3970 витрати на транспортування по маршруту Garrel (Німеччина) м/п Дорогуськ становлять 55 000,00 грн. Відстань даного маршруту орієнтовно 1366км; транспортні витрати становлять 40,27 грн/км (55000/1366). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту п/п Ягодин Київ становить 29 500,00 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 509 км, що в перерахунку 57,96 грн/км (29500/509). Вказане свідчить про можливе заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості;

- в довідці про транспортні витрати від 23.09.2024 №б/н наявна інформація про витрати навантажувально-розвантажувальних робіт, однак дані витрати не зазначені в гр. 21 ДМВ, що свідчить про їх не включення до митної вартості товару;

- в копії митної декларації країни відправлення від 19.09.2024 №24DE88B4 відсутня вартість експортованого товару, що не підтверджує вартість оцінюваного товару;

- відповідно п.2.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 02.01.2024 №02/01/2024 продавець поставляє товар покупцеві на підставі заявки. Заявки не подано до митного оформлення.

З огляду на викладене у митниці було достатньо підстав для сумніву щодо заявленої митної вартості за першим методом та витребування додаткових документів для підтвердження та/або спростування вказаних розбіжностей.

Під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозяться на митну територію України за МД №24UA15U8 від 23.09.2024, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом.

Зокрема, було виявлено не підтвердження усіх складових митної вартості товарів, адже заявлені умови поставки FCA згідно з міжнародними правилами Інкотермс термін FCA «франко-перевізник» означають, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.

Одночасно до митного оформлення було подано форму декларації митної вартості, в графах 21, 22 якої відсутні відомості про вартість витрат на навантаження.

Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості, а надані товаро-транспортні документи не дозволяють пересвідчитись щодо числових значень витрат на навантаження товару.

Надані документи не дозволяють пересвідчитись, що декларантом при визначенні митної вартості було включено витрати на навантаження товару на транспортний засіб покупця (перевізника).

Таким чином, можливі ризики заявлення до митного оформлення неповних відомостей щодо складових митної вартості.

Також, декларантом разом з митною декларацією №24UA15U8 від 23.09.2024 було подано декларацію країни відправлення від 19.09.2024 №24DE88B4, яка не містить інформації щодо вартості товару, хоча за правила заповнення митних декларацій така інформація повинна бути наявна, а тому вказане не дає можливості перевірити належним чином заявлену митну вартість за першим методом та упевнитися у достовірності наданих документів.

Декларантом не подано документів, які містять інформацію щодо вартості навантажувально-розвантажувальних робіт, а також документально не усунуто розбіжність щодо непропорційного розподілу транспортних витрат, що в свою чергу призвело до заниження транспортних витрат до кордону України.

Так, як позивачем не було надано всіх документів на запит митного органу, які б документально підтвердили або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості.

З огляду на вищевказане, представник відповідача вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості є таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інші заяви по суті справи не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Суд встановив, що 02.01.2024 між «Boseler Goldschmaus GmbH & Co. KG DE» (продавець) та ТОВ «ЄВРОІМПОРТ ГРУП» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №02/01/2024, відповідно до пункту 1.1. якого продавець продає, а покупець купує м`ясні продукти та продукти птиці в асортименті (іменовані надалі - товар), що обумовлено кількістю, цінами та умовами поставки вказаними окремо в інвойсах та можливих додатках до договору, які є невід`ємною частиною цього договору та завіряються печатками та підписами сторін (а.с.17-20).

Згідно з пунктами 1.3, 1.4 вказаного договору асортимент, одиниця виміру, кількість, фасування та упаковка, ціна за одиницю продукції та загальна вартість товару вказується в інвойсі. Продавець повинен відвантажити товар в експортній упаковці, яка узгоджується сторонами в інвойсі. Упаковка не повинна мати механічних пошкоджень.

Розділом 2 даного договору визначено, що продавець поставляє (передає) товар (партію товару) покупцеві на підставі заявки. Заявка на товар оформляється покупцем у довільній письмовій формі і направляється на адресу продавця за допомогою електронної пошти. Продавець, відповідно до отриманої від покупця заявки, оформляє проформу (інвойс) і передає його на адресу покупця електронним зв`язком. Перед відвантаженням продавець зобов`язаний надіслати покупцеві електронною поштою повідомлення про готовність товару до відправки і копії документів, а саме: міжнародна товарно-транспортна накладна (Коносамент/ CMR/ Авіанакладна); рахунок-фактура - 3 прим (оригінал); -пакувальний лист - 3 прим (оригінал); сертифікат походження; сертифікат якості; ветеринарний сертифікат; експортна декларація, а також інші дозвільні та митні документи, отримання яких може бути необхідним для належного виконання умов укладеного договору. Продавець зобов`язаний своєчасно повідомити покупця про дату відвантаження товару та дату його прибуття в пункт поставки. Продавець надає разом з товаром оригінали вищезазначених в п. 2.3 цього договору документів на відвантаження. Дата відвантаження товару вказується в товарно-транспортній накладній в залежності від засобу транспортування. Продавець зобов`язаний за власні кошти та на власний ризик здійснити всі передбачені та необхідні процедури по завантаженню товару на транспортні засоби в місці відправлення та по митному оформленню експорту товару, його транзиту через треті країни до митного кордону України. Продавець зобов`язується за власний рахунок здійснити страхування товару на користь покупця від всіх видів ризиків на суму не менше вартості такого товару. Покупець зобов`язується за власні кошти та на власний ризик здійснити всі передбачені чинним законодавством України процедури по митному оформленню ввезення на територію України (імпорту) товару, що є предметом поставки за цим договором.

Ціна та загальна вартість договору ціна вказані у розділі 5 договору. Так, ціна за одиницю товару зазначається в відповідному інвойсі. Загальна вартість товару (загальна вартість договору), що має бути поставлений за цим договором визначається як сума вартостей товару, який має бути поставлений згідно всіх інвойсів.

Відповідно до інвойсу (фактури) від 19.09.2024 № продавець поставив позивачу товар сало свинне хребтове заморожене вагою 11143,00 кг, вартістю 10 08,71 EUR та заморожене свиняче сало без шкіри, м`яке вагою 9629,00 кг вартістю 5777,40 EUR згідно з контрактом №02/01/2024 від 02.01.2024 (а.с.22).

З метою митного оформлення імпортованого товару 03.10.2024 декларант ТОВ «ЄВРОІМПОРТ ГРУП» подав до Волинської митниці електронну митну декларацію, якій присвоєно номер №24UA15U8 (а.с.14-15, 116-117) на товар: «1. Сало свійських свиней хребтове, морожене, обвалене, без шкіри, представлене у вигляді обрізків, без будь-якої теплової кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервоване, в поліблоках вага нетто 11143,00 кг, 12 піддонів, дата виробництва 07.08.2024 термін придатності 07.08.2026 (при температурі 18 C градусів). Виробник - Boseler Go ldschmaus GmbH & Co. KG DE; 2. Сало свійських свиней, морожене, обвалене, без шкіри, представлене у вигляді обрізків, без будь-якої теплової кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервоване, в поліблоках, вага нетто 9629,00 кг, 12 піддонів, дата виробництва 09.2024 термін придатності 09.2026 (при температурі 18 C градусів). Виробник-Boseler Goldschmaus GmbH & Co. KG DE».

Разом з митною декларацією позивачем до митного органу було подано також передбачений МК України перелік документів, на підставі яких товар був придбаний та ввезений на територію України, а саме: сертифікат якості №б/н від 19.09.2024; пакувальний лист від 19.09.2024; проформа інвойс від 10.09.2024 №; комерційний інвойс № від 19.09.2024; міжнародна автотранспортна накладна № від 19.09.2024; міжнародний ветеринарний сертифікат №DE-00493 від 19.09.2024; платіжна інструкція в іноземній валюті, що стосується товару №237 від 18.09.2024 на суму 16670,00 євро; висновок Держзовнішінформу №3-1/1260 від 20.09.2024; рахунок на сплату за транспортно-експедиційних послуг №3970 від 23.09.2024; документ, що підтверджує вартість перевезення (довідка) від 23.09.2024; прайс-лист виробника товару б/н від 05.09.2024; зовнішньоекономічний контракт №02/01/2024 від 02.01.2024; договір про надання послуг митного брокера №72 від 02.01.2024; заявка на перевезення №19/09 до договору №04/01/2022 від 04.01.2022; договір про перевезення №1 від 01.01.2024; заявка на перевезення №3970 до договору про перевезення №1 від 01.01.2024; договір №04/01/2022 від 04.01.2022; декларація інвойс № від 19.09.2024; лист від 23.09.2024; декларація країни відправлення №24DE88В4 від 19.09.2024; оборотно-сальдова відомість по рахунку 3712, картка рахунку 3712 (а.с.17-59).

24.09.2024 позивачу направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів відповідно до положень статті 53 МК України: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) транспортні документи (в т.ч. документи щодо вартості навантажувально-розвантажувальних робіт та банківські платіжні документи, що стосуються оплати за транспортні послуги (якщо така оплата здійснювалась); 3) заявка до замовлення (а.с.156 зворот).

У відповідь на запит відповідача декларант у листі від 24.09.2024 №2409 надав пояснення та додаткові документи: виписку із бухгалтерського обліку (картка рахунку №6851 за 9 місяців 2024 року) по договору перевезення вантажів у міжнародних сполученнях №1 від 01.01.2024; заявку на поставку товару від 10.09.2024 (роздруківка з пошти gmail), договір №04/01/2022 від 04.01.2022 (а.с.61-72).

24.09.2024 митний орган за результатами перевірки митної декларації, а також інших документів, наданих відповідно до МК України, прийняв рішення про коригування митної вартості товарів UA205140/2024/000303/2 (а.с.76, 144) та видав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.09.2024 №UA205140/2024/00548 (а.с.77-78, 115), відповідно до якої відмовлено у митному оформленні товарів у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у статті 53 МК України.

У графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності, а саме:

- згідно рахунку на оплату від 23.09.2024 №3970 наявна послуга оплата за експедиційні послуги (експедиторська винагорода) в сумі 500,00 грн, однак дані витрати не включено до митної вартості товару;

- відповідно рахунку на оплату від 23.09.2024 №3970 витрати на транспортування по маршруту Garrel (Німеччина) м/п Дорогуськ становлять 55000,00 грн. Відстань даного маршруту орієнтовно 1366 км; транспортні витрати становлять 40,27 грн/км (55000/1366). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту п/п Ягодин Київ становить 29500,00 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 509 км, що в перерахунку 57,96 грн/км (29500/509). Вказане свідчить про можливе заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості;

- в довідці про транспортні витрати від 23.09.2024 №б/н наявна інформація про витрати навантажувально-розвантажувальних робіт, однак дані витрати не зазначені в гр. 21 ДМВ, що свідчить про їх не включення до митної вартості товару;

- в копії митної декларації країни відправлення від 19.09.2024 №24DE88B4 відсутня вартість експортованого товару, що не підтверджує вартість оцінюваного товару;

- відповідно п.2.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 02.01.2024 №02/01/2024 продавець поставляє товар покупцеві на підставі заявки. Заявки не подано до митного оформлення.

У зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару, не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також містили розбіжності, декларанту було запропоновано згідно із статтями 53, 54 МК України в 10-ти денний термін надати додаткові документи.

Декларант надав додаткові документи: картку рахунку 68514 від 24.09.2024; витяг повідомлення з сервісу gmail.com; договір (контракт) про перевезення №04/01/2022 від 04.01.2022 (продубльовано); лист від 24.09.2024 №2409. Листом №5585 від 24.09.2024 декларант повідомив про надані документи.

Декларантом не подано документів, які містять інформацію щодо вартості навантажувально-розвантажувальних робіт, а також документально не усунуто розбіжність щодо непропорційного розподілу транспортних витрат, що в свою чергу призвело до заниження транспортних витрат до кордону України.

У зв`язку з вищевикладеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, МК України, вимогами частини шостої статті 54 МК України передбачено, що у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 МК України) та методу 2б (стаття 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 МК України) та методу 2г (стаття 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта.

У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСУР, митницею відповідно до положень ст.55 та ст.57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару.

Митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, згідно рівня раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостей, інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: товар №2 на рівні 1,1 дол.США/кг за МД №UA205140/2024/058450 від 16.09.2024 (а.с.76).

Товар був випущений у вільний обіг відповідно до митної декларації №24UA17U8 від 24.09.2024 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України (а.с.158-159).

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню митниці, суд зазначає наступне.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.

Разом з тим, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України.

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Так, договором купівлі-продажу від 02.01.2024 №02/01/2024, укладеним між «Boseler Goldschmaus GmbH & Co. KG DE» (продавець) та ТОВ «ЄВРОІМПОРТ ГРУП» (покупець), визначено предмет, ціна контракту, умови поставки, оплати, здачі і приймання товару (а.с.17-20).

Зокрема, договором передбачено, що відправник товару за цим договором вказується в товаросупровідних документах на кожну окрему партію товару. Асортимент, одиниця виміру, кількість, фасування та упаковка, ціна за одиницю продукції та загальна вартість товару вказується в інвойсі. Продавець поставляє (передає) товар (партію товару) покупцеві на підставі заявки. Заявка на товар оформляється покупцем у довільній письмові формі і направляється на адресу продавця за допомогою електронної пошти продавець, відповідно до отриманої від покупця заявки, оформляє проформу (інвойс) і передає його на адресу покупця електронним зв`язком. Оплата товару, що поставляється у відповідності з умовами цього договору, здійснюється в Євро на умовах 100% передплати, якщо інше не погоджено сторонами в відповідному додатку до цього договору або інвойсі. Загальна вартість товару (загальна вартість договору), що має бути поставлений за цим договором визначається як сума вартостей товару, який має бути поставлений згідно всіх інвойсів.

Відповідно до інвойсу (фактури) № від 19.09.2024 продавець поставив позивачу товар: сало свинне вагою 11143,00 кг вартістю 1080,71 Євро та заморожене свиняче сало вагою 9629,00 кг вартістю 5777,40 Євро, загальною вартістю 16586,11 Євро, згідно з контрактом від 02.01.2024 №02/01/2024 (а.с.22).

Платіжною інструкцією в іноземній валюті від 18.09.2024 №237 підтверджується факт проведення попередньої оплати за товар на суму 16670,00 Євро, як було виставлено у проформі-інвойс від 10.09.2024 № (а.с.21, 46).

Ціна товару в інвойсі (фактурі) № від 19.09.2024 (16586,11 Євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №24UA15U8 від 23.09.2024 (графа 22) (а.с.14-16).

Наданою до митного оформлення автотранспортною накладною (CMR) № від 19.09.2024 (а.с.47) та експортною декларацією країни відправлення (Німеччина) від 19.09.2024 №24DE88B4 (а.с.45) підтверджується поставка товару вагою 11143,00 кг та 9629,00 кг згідно із інвойсом № від 19.09.2024.

Жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані позивачем документи не містять.

У спірному рішенні відповідач зазначив, що згідно з рахунком на оплату №3970 від 23.09.2024 наявна послуга оплата за експедиційні послуги (експедиторська винагорода) в сумі 500,00 грн, однак дані витрати не включено до митної вартості товару.

Щодо таких суперечностей відповідача суд зазначає, що за умовами договору перевезення вантажів у міжнародних сполученнях №1 від 01.01.2024, укладеного між позивачем (клієнт) та ФОП ОСОБА_1 (експедитор), замовник замовляє, а експедитор надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях, відповідно до узгоджених сторонами заявок (а.с.50-53).

У довідці від 23.09.2024, наданій ФОП ОСОБА_1 щодо вартості перевезення вантажу згідно з договором №1 від 01.01.2024 по маршруту Німеччина, Garrel Україна, м. Київ автомобілем НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , така вартість складає 85000,00 грн, в тому числі до вказаної суми входить оплата за експедиторські послуги (експедиторська винагорода) по території України в сумі 500,00 грн.

Згідно з формулювання, зазначеного у довідці: «оплата за експедиційні послуги (експедиторська винагорода) по території України» послуга надається після ввезення, а тому не підлягає включенню до складу митної вартості на підставі пункту 2 частини одинадцятої статті 58 МК України.

Також в рішенні про коригування митної вартості товарі №UA205140/2024/000303/2 від 24.09.2024 Волинська митниця вказує, що відповідно рахунку на оплату №3970 від 23.09.2024 витрати на транспортування по маршруту Garrel (Німеччина) м/п Дорогуськ становлять 55000,00 грн. Відстань даного маршруту орієнтовно 1366 км; транспортні витрати становлять 40,27 грн/км (55000/1366). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту п/п Ягодин Київ становить 29500,00 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 509 км, що в перерахунку 57,96 грн/км (29500/509). Вказане, на думку відповідача, свідчить про можливе заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

Стосовно наведеного зауваження митниці, то суд звертає увагу на наступне.

Частина перша статті 627 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Отже, перевізник вправі сам формувати ціноутворення того чи іншого перевезення з врахуванням відстані та інших необхідних характеристик.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.10.2024 у справі №520/6058/24.

Враховуючи наведе суд приходить до переконання, що визначена перевізником вартість перевезення до кордону України є домовленою та узгодженою сторонами, таким чином відсутні підстави вважати, що така була занижена.

Щодо твердження відповідача про не включення навантажувально-розвантажувальних робіт до митної вартості товару, хоча в довідці про транспортні витрати №б/н від 23.09.2024 наявна інформація про такі витрати, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.4 договору №02/01/2024 від 02.01.2024 передбачено, що продавець зобов`язаний своєчасно за власні кошти та на власний ризик здійснити всі передбачені та необхідні процедури по завантаженню товару на транспортні засоби в місці відправлення та по митному оформленню експорту товару, його транзиту через треті країни до митного кордону України.

В довідці №б/н від 23.09.2024 наданої ФОП ОСОБА_1 зазначається, що вартість навантажувально-розвантажувальних робіт входить у вартість транспортування.

З наведеного вбачається, що Boseler Goldschmaus GmbH & Co KG здійснює завантаження товару на транспорт ТОВ «ЄВРОІМПОРТ ГРУП» за власний кошт, а здійснення розвантаження товару вже входить у вартість транспортування.

Вищевказане підтверджується також і умовами поставки, які зазначені в графі 20 митної декларації №24UA15U8 від 23.09.2024, тобто FCA DE GARREL.

Умови поставки FCA (Free Carrier) в Інкотермс 2020 означають, що продавець виконує свої зобов`язання, коли він доставляє товар, очищений для експортного митного оформлення, до обраного перевізника або іншої особи, яку визначає покупець, в зазначеному місці.

Що стосується оплати завантаження товару відповідно до умов FCA, то продавець несе відповідальність за витрати на завантаження товару на транспортний засіб у місці відвантаження, якщо це місце знаходиться на території продавця (на його складі або на іншій місцевості, яку він контролює).

З графи 4 міжнародно-транспортної накладної № (а.с.47) прослідковується, що місце і дата прийняття вантажу місто Garrel (Німеччина), тому відсутні підстави вважати, що позивачем понесені додаткові витрати щодо навантажувально-розвантажувальних робіт, які не включені до митної вартості товару.

Стосовно мотивів, на які відповідач посилається у пункті 33 рішення про коригування митної вартості товарів, з приводу того, що в копії митної декларації країни відправлення №24DE88B4 від 19.09.2024 відсутня вартість експортованого товару, що не підтверджує вартість оцінюваного товару, суд вказує таке.

Митна декларація країни відправлення в розумінні частини статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість, відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Також копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК України.

Так, з митної декларації №24DE88B4 від 19.09.2024 слідує, що вона складена на підставі рахунка № щодо Товару №1 та Товару №2 в кількості 11143,00 кг та 9629,00 грн відповідно (а.с.45).

Суд зауважує, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. Тож будь-яка різниця вартості товару, або ж відсутність зазначення такої вартості в експортній декларації не впливає на правильність визначення позивачем митної вартості товару за першим методом за ціною договору. Тому доводи відповідача у цій частині суд вважає необґрунтованими.

До того ж митний орган не послалася на жодну норму права національного законодавства Німеччини, яка б вимагала обов`язково вносити до такого виду декларації цифрові значення фактурної/митної/статистичної вартості товару, який переміщується на експорт із такої країни.

Щодо ненадання заявок на перевезення, то суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2 договору №02/01/2024 від 02.01.2024 продавець поставляє (передає) товар (партію товару) покупцеві на підставі заявки. Заявка на товар оформляється покупцем у довільній письмовій формі і направляється на адресу продавця за допомогою електронної пошти. Продавець, відповідно до отриманої від покупця заявки, оформляє проформу (інвойс) і передає його на адресу покупця електронним зв`язком.

Отож, з наведеного пункту договору вбачається, що сам факт існування проформи інвойс (а.с.21) свідчить про подання позивачем заявки до Boseler Goldschmaus GmbH & Co KG для необхідності здійснення поставки товару.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що частина друга статті 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Серед вказаного переліку відсутня необхідність надавати контролюючому органу будь-які заявки. До того ж, вона не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару, а є лише передумовою виконання взятих на себе зобов`язань та ніяк не впливає на визначення митної вартості товарів.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними.

При цьому, відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.

Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.

У спірному рішенні митний орган вказав номер та дату митної декларації (МД від 16.09.2024 №UA205140/2024/058450), на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару. Між тим можливість поставки товару іншим покупцям за більшою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства, а формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості та автоматичною підставою для збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

При вирішенні спору суд керується усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16), за висновками якого митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

У постанові Верховного Суду від 15.10.2024 у справі №520/6058/24 викладена позиція, що резервний метод не вимагає від митного органу доведення подібності (аналогічності) товарів, однак зазначений метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях і це ґрунтування повинне бути підтвердженим в рішенні про коригування митної вартості.

В даному випадку рішення про коригування митної вартості товару не містить пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У вказаному рішенні не зазначено докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

На переконання суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Таким чином, підстави вважати, що рішення відповідача №UA205140/2024/000303/2 від 24.09.2024 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні. Тому таке рішення, на думку суду, є протиправним.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів належить задовольнити.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, які заявлені до стягнення у розмірі 8500,00 грн, суд враховує такі положення КАС України та правові висновки Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі №540/2307/21.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

У постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15 міститься правова позиція щодо застосування частини третьої статті 134 КАС України, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 (справа №815/1479/18), від 15.07.2020 (справа №640/10548/19), від 21.01.2021 (справа №280/2635/20), від 03.08.2022 (справа №280/4264/21).

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі №520/6658/21).

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання правничої допомоги від 17.01.2024 №1701/2024-01, укладений із адвокатським об`єднанням «Магніт» в особі керуючого партнера Філатової Т.М., додаток №7 від 24.09.2024 до договору про надання правничої допомоги від 17.01.2024 №1701/2024-01, рахунок №18112024 від 18.11.2024, акт про надання правової (правничої) допомоги від 31.12.2024, платіжну інструкцію від 19.11.2024 №807 на суму 8500,00 грн (а.с.188-193).

Так, розділом 4 договору про надання правничої допомоги від 17.01.2024 №1701/2024-01 передбачено право сторін визначити у додатках/додаткових угодах інший порядок оплати за надання юридичних послуг, складення акту за результатами надання юридичних послуг.

У додатку №8 до даного договору визначено фіксований розмір вартості правової допомоги щодо оскарження рішення митного органу в сумі 8500,00 грн.

У постанові Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №910/12155/22 зазначено, що у випадку встановлення фіксованого розміру гонорару фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не обчислюється. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

При цьому у постанові від 20.06.2023 у справі №280/5922/21 Верховний Суд вказав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Суд звертає увагу, що представник відповідача подав клопотання про зменшення витрат на професійну правову допомогу (а.с.197-200), у якому вказав, що із наданих документів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не можливо встановити, які саме дії виконував адвокат при підготовці позовної заяви та супроводження справи в суді, оскільки не надано доказів на підтвердження того, які саме послуги були виконані адвокатом, обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого адвокатом часу на виконання відповідної роботи (надання відповідної послуги). Зауважив, що дана справа належить до категорії справ незначної складності, предметом даного позову є лише одне рішення про коригування митної вартості, що не потребувало значних затрат часу для вивчення обставин справи та документів, вказав на наявність судової практики з аналогічних справ та наявність у представника позивача, адвоката Філатової Т.М. значного досвіду роботи адвоката в аналогічних справах, що спрощувало роботу та не потребувало значних затрат часу для підготовки позовної заяви.

Представник відповідача вважає, що визначена представником позивача сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу у розмірі чи 8500,00 гривень є неспівмірною із заявленими позовними вимогами, складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд вважає, що заявлена до стягнення сума є співмірною та обґрунтованою, а доводи представника відповідача про протилежне не є доведеними.

Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8500,00 грн.

Щодо заявлених до стягнення витрат в сумі 1760,00 грн, пов`язаних із залученням перекладача, то суд враховує наступне.

Відповідно до частини шостої-восьмої статті 137 КАС України розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, позивач на понесення витрат на послуги з перекладу подав до суду рахунку-фактури від 05.12.2024 №1403, платіжну інструкцію від 06.12.2024 №865 про оплату послуг перекладу в сумі 1760,00 грн (а.с.193зворот-194).

Зі змісту вказаних документів вбачається надання бюро перекладів «ЕКСЛЕНГ» послуг перекладу документів (11,2 аркушів) під МД №24UA15U8 в розмірі 1760,00 грн.

Разом з тим, суд зауважує, що провадження у даній справі відкрито 22.11.2024, а переклад документів поданий до суду через систему «Електронний суд» 16.12.2024 (а.с.174-179).

Відкриваючи провадження у справі суд не витребував у позивача переклад документів, долучених до позовної заяви, та в подальшому не зобов`язував позивача здійснювати такий переклад, оскільки вважав, що подані документи є достатніми для вирішення справи.

Оскільки необхідності в перекладі документів не було, тому здійснені позивачем витрати, пов`язані із залученням перекладача, не є пов`язаними із розглядом справи, а тому стягненню з відповідача не підлягають.

З урахуванням наведеного, на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати в загальному розмірі 10922,40 грн (з них: судовий збір в сумі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8500,00 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000303/2 від 24.09.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІМПОРТ ГРУП» судові витрати в сумі 10922,40 грн (десять тисяч дев`ятсот двадцять дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІМПОРТ ГРУП» (03126, місто Київ, вулиця Академіка Білецького, 34/31, );

Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, код ЄДРПОУ ВП 43958385).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій