Справа № 607/1601/25
Суддя: Ломакін В. Є.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2025 Справа №607/1601/25 Провадження №2-а/607/176/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Ломакіна В.Є.,

при секретарі с/з Музиці А.Б.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 114 від 16 січня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить скасувати постанову №114 від 16 січня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню з огляду на наступне. Так, згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, хоча у протоколі про адміністративне правопорушення на підставі якого винесена спірна постанова вказано, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП. Також, в протоколі та постанові не конкретизовано суті правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 , час та місце його вчинення, не вірно зазначено адресу проживання позивача, зокрема « АДРЕСА_1 » замість вірної « АДРЕСА_1 », не визначено статусу особи, яка притягується до відповідальності (призовник, військовозобов`язаний чи резервіст), якщо ОСОБА_1 ставиться у вину порушення ст. 210 КУпАП, а також не зрозуміло, який саме нормативний акт порушено ОСОБА_1 .

Від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Стверджує, що оскаржена постанова є законною та обґрунтованою, матеріалами справи доведено, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме, 04 жовтня 2024 року ОСОБА_1 направлена повістка засобами поштового зв`язку для прибуття в ІНФОРМАЦІЯ_2 на 15 жовтня 2024 року для уточнення даних. Відповідно до даних поштового оператора, поштове відправлення повернулось відправнику із відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання, дата відмітки 13 жовтня 2024 року. ОСОБА_1 на визначену та повідомлену належним чином дату, час та місце прибуття у ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, будь яких підтверджуючих документів, які б засвідчували поважність неприбуття у визначений строк (3 дні від дати прибуття, визначеній у повістці) не надав. Таким чином, ОСОБА_1 15 жовтня 2024 року допустив правопорушення, яке вчинене ним в особливий період, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 02 січня 2025 року №375, 02 січня 2025 року о 13 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено факт, що громадянин ОСОБА_1 не з`явився по повістці, що є порушенням вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», постанови КМУ №560. Таким чином громадянин ОСОБА_1 вчинив порушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП. Розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено на 10:00 год. 16 січня 2025 року, про що під розписку повідомлено позивача.

На підставі вказаного протоколу про адміністративне правопорушення постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №114 від 16 січня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17000 грн.

Як видно із копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного від 21 серпня 2023 року, ОСОБА_1 взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 18 серпня 2023 року.

Згідно електронного військово-облікового документа Резерв+ вбачається, що ОСОБА_1 оновив дані 19 липня 2024 року.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Частинами першою та другою статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи, серед іншого, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Статтею 210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Частиною третьої цієї статті КУпАП передбачено особливо кваліфікований склад цього проступку, який полягає у вчиненні дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Крім того, частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Диспозиція статті носить бланкетний характер, тобто охоронюваних законом правил поведінки вона не встановлює, а спрямовує до інших актів законодавства, котрі визначають відповідні правила, на порушення яких існує заборона.

Отже, у кожному конкретному випадку повинно бути встановлено, які саме правила військового обліку, встановлені конкретними нормативно-правовими актами порушено особами, які є призовниками, військовозобов`язаними, резервістами порушено у період особливого стану.

За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Отже, на дату події, яка інкримінується позивачу, діяв особливий період.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154.

Відповідно до частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, серед іншого: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Отже, військовий обов`язок включає, зокрема, дотримання правил військового обліку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Загальні правила військового обліку визначені в статті 33 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», згідно з якою військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів (частина перша). Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають, з-поміж інших категорій, громадяни України, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, додатком 2 до якого затверджені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Абзацом 2 пункту 1 Правил військового обліку передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, серед іншого, прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

За викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (пункт 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560).

Отже, з об`єктивної сторони правопорушення, передбачене статтею 210-1 КУпАП полягає у порушенні Правил військового обліку, зокрема, щодо встановленого обов`язку прибувати до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Суд не погоджується висновками про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до примітки до статті 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

На сторінці застосунку «Резерв+» Міністерства оборони України (https://reserveplus.mod.gov.ua/) зазначено про те, що «Резерв +» - це мобільний застосунок від Міністерства оборони України для військовозобов`язаних, у якому можна зручно та швидко оновити персональні дані без відвідування ТЦК а також джерело інформації про те, які дані є у реєстрі військовозобов`язаних, призовників та резервістів Оберіг.

Станом на день оформлення протоколу про адміністративне правопорушення (02.01.2025) та спірної постанови (16.01.2025) ІНФОРМАЦІЯ_5 мав можливість перевірити дані ОСОБА_1 та пересвідчитись, у тому числі, за даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані ОСОБА_1 оновлено.

ОСОБА_1 вже був на військовому обліку, як військовозобов`язаний, які саме відомості мав уточнити ОСОБА_1 сторона відповідача не надала.

ОСОБА_1 добровільно зареєстрував електронний кабінет військовозобов`язаного, як це передбачено статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчасно уточнив свої дані.

Вказаних доводів відповідач не заперечив та не спростував.

Крім того, статтею 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачено, що, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна, серед іншого, містити: опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, положення Конвенції стосуються й обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказана судова інстанція приймає до свого провадження і заяви щодо рішень судів про накладення на осіб адміністративних стягнень, оскільки вважає, що в силу суворості санкцій такі справи за суттю є кримінальними, а адміністративні покарання фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції (п.55 рішення у справі "Гурепко проти України"; п.21 рішення у справі "Надточій проти України").

Відповідно до п. "а" ч. 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Отже, виходячи з вимог Конвенції, практики Європейського суду та положень КУпАП, формулювання неконкретного обвинувачення в адміністративній справі розглядається, як порушення вимог Конвенції.

У протоколі про адміністративне правопорушення позивачу інкримінується те, що 02 січня 2025 року о 13 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено факт, що громадянин ОСОБА_1 не з`явився по повістці, що є порушенням вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», постанови КМУ №560, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210 КУпАП.

Разом з тим, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, всупереч статті 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення, не зазначено, які саме бланкетні норми порушив відповідач - «порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку» (210 КУпАП) чи «порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (стаття 210-1 КУпАП).

Суб`єкт владних повноважень розглянув справу не в межах протоколу про адміністративне правопорушення, та притягнув ОСОБА_1 до відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а не за частиною третьою статті 210 КУпАП, за якою було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Суд наголошує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється тільки в межах обставин, викладених у протоколі, та орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення та суд, який переглядає оскаржувану постанову не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові, не має право пред`являти нових звинувачень, оскільки це буде вважатися порушенням права на захист. (подібні висновки викладені у рішеннях ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016).

Окрім цього, у мотивувальній частині оскаржуваної постанови тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 посилається на порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», без конкретизації статті чи її частини та Постанови КМУ №560, без зазначення назви вказаного нормативного акту та дати його ухвалення, що не дає можливості встановити правові підстави для притягнення особи до відповідальності та належним чином оцінити законність прийнятого рішення.

Суд також звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

Тобто, ОСОБА_1 мав знати, що його викликають у ТЦК, однак свідомо не з`явитися, при цьому обов`язок довести вказану обставину, в силу статті 77 КАС України лежить на відповідачу.

У відзиві на позов представник відповідача стверджує, що 04 жовтня 2024 року ОСОБА_1 направлена повістка засобами поштового зв`язку для прибуття в ІНФОРМАЦІЯ_2 на 15 жовтня 2024 року для уточнення даних. Відповідно до даних поштового оператора, поштове відправлення повернулось відправнику із відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання, дата відмітки 13 жовтня 2024 року. ОСОБА_1 на визначену та повідомлену належним чином дату, час та місце прибуття у ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, будь яких підтверджуючих документів, які б засвідчували поважність неприбуття у визначений строк (3 дні від дати прибуття, визначеній у повістці) не надав. Однак, будь яких доказів на підтвердження вказаних обставин представником відповідача до відзиву не долучено.

Тому, суд вважає, що відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 було відомо про необхідність з`явитися на виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин у зазначеній у повістці у ній місце та строк, і він незважаючи на це в приміщення ТЦК не з`явився

Отже, умисел відповідач на вчинення адміністративного правопорушення не доведений «поза розумним сумнівом».

Суд зазначає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, з огляду на положення КУпАП, сама по собі не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення. Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).

Суд зауважує, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, які б підтверджували, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа дотрималася вимог 280 КУпАП та при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача врахувала вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд доходить висновку, що відповідачем «поза розумним сумнівом» не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, а тому оскаржену постанову слід скасувати, а провадження по справі закрити.

В силу вимог частини першої статті 139 КАС України, сплачений ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтею 55 Конституції України, статтями 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 114 від 16 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн, а провадження у справі закрити.

Стягнути в користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддяВ. Є. Ломакін