Справа № 200/9003/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року Справа№200/9003/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 , до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, до відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення №45 віл 19.12.2024 року та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, до відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення №45 від 19.12.2024 та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 15.12.2024 року звернувся до Пенсійного фонду України через веб-портал із заявою про призначення пенсії, його пільговий стаж складає 17 років 09 місяців 18 днів за списком №2 згідно з п. «б» ст.13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується записом у трудовій книжці, довідками про пільговий стаж, витягами про атестацію, довідкою форми ОК-5. Позивач зауважив, що за принципом екстериторіальності його заява про призначення пенсії від 15.12.2024 року розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 1). В свою чергу відповідач 1 своїм рішенням №45 від 19.12.2024 року відмовив позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого п.п. 2, п. 2 ст.114 Закону України №1058-ІV. Позивач не може з таким погодитись, оскільки на дату звернення (15.12.2024 року) за призначенням пенсії на пільгових умовах він досяг 55 річного віку, його страховий стаж становить 35 років 4 місяці 18 днів, пільговий стаж за списком №2 - 17 років 09 місяців 18 днів. Позивач звернув увагу на те, що з наданих ним при зверненні до органу Пенсійного фонду України документів можна було достеменно встановити факт та період його роботи на посадах, що передбачають пільгове пенсійне забезпечення, а тому відмова відповідача 1 у зарахуванні спірного періоду до пільгового страхового стажу є протиправною. У зв`язку з чим вважає рішення відповідача 1 № 45 від 19.12.2024 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а спірні періоди роботи такими, що підлягають зарахуванню до його страхового стажу для встановлення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 1) надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне, що 11.12.2024 року Головним управлінням ПФУ у Львівській області було винесено Рішення №45 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058. 15.12.2024 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058. Зазначена заява була опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Харківській області, згідно п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058 затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.12.2024 року № 45, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії. Відмовляючи в призначенні пенсії за віком Головне управління виходило з наступних обставин: Вік позивача становить 55 років; необхідний страховий стаж становить 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців пільгового стажу; страховий стаж позивача становить 35 років 4 місяці 18 днів, пільгового стажу 10 років 6 місяців. Відповідно до п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах працівникам, які не мають стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, зазначеного стажу, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, чоловікам на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: період роботи з 01.04.2022 по 30.11.2024, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків; до пільгового стажу за Списком 2 неможливо зарахувати період роботи з 14.09.1992 по 31.12.1999 року згідно уточнюючої довідки № 1213 від 13.09.2024, оскільки довідка видана неналежним чином. Відповідач зауважив, що позивач надав довідку, завірену підписом виконуючого обов`язки директора з персоналу та соціальним питанням, головним бухгалтером та начальником управління організаційного планування. Період роботи за Списком № 2 з 01.01.2000 по 30.06.2010 враховано відповідно до інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу, відображених в довідці за формою ОК-5. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України №1058-ІV у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого п.п. 2 п. 2 ст.114 Закону України №1058-ІV. Таким чином, у даному випадку немає жодних підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 2) було надано відзив на позовну заяву, в якому були зазначені аналогічні заперечення, що й Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області у своєму відзиві, тому дублювати їх суд не вбачає сенсу. Можливо також зазначити, що відповідач 2 закцентував свою увагу на тому, що є неналежною стороною та не приймав оскаржуване рішення, при цьому, він не може бути зобов`язаний повторно розглянути згадану заяву. Відповідач 2 просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.01.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задоволено. Звільнено позивача від сплати судового збору. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області наступні докази: копію пенсійної справи позивача.

Про відкриття провадження у справі, сторони були належним чином повідомлені, відповідно до наявності у представника позивача та відповідачів - реєстрації кабінету електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка, де в графі «доставлено» зазначена дата 06.01.2025, тобто сторони належним чином отримали копію ухвали про відкриття провадження по справі №200/9003/24.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Відповідно до наявного в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_2 виданим Іллічівським РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 27.10.2010 року є громадянином України.

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом, позивач засобами веб-порталу ПФУ звернувся 15.12.2024 року з заявою про призначення/перерахунок пенсії зазначивши в графі «вид пенсії» - за віком.

Засобами програмного забезпечення та у відповідності до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яким й було розглянуто заяву позивача від 19.12.2024 року, що також не заперечується сторонами по справі.

З наявної в матеріалах справи копії рішення про відмову у призначенні пенсії, прийнятому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.12.2024 року №45, в якому зазначено наступне: - «Відмова про призначення пенсії: ОСОБА_1 . Призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Дата народження заявника: ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІПН заявника: НОМЕР_1 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України: 15.12.2024. Вік заявника: 55 років. Необхідний страховий стаж становить: 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців пільгового стажу. Страховий стаж заявника: 35 років 4 місяці 18 днів, пільгового стажу 10 років 6 місяців. Право на пенсійну виплату відсутнє. Відповідно до п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи зі шкідливими і важками умовами праці, зазначеного стажу, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, чоловікам на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 01.04.2022 по 30.11.2024, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків; до пільгового стажу за Списком 2 неможливо зарахувати період роботи з 14.09.1992 по 31.12.1999 згідно уточнюючої довідки № 1213 від 13.09.2024, оскільки довідка видана неналежним чином. Згідно з п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5), які повинні бути підписані керівником, головним бухгалтером, начальником відділу кадрів. ОСОБА_1 надав довідку, завірену підписом виконуючого обов`язки директора з персоналу та соціальним питанням, бухгалтером та начальником управління організаційного планування. Період роботи за Списком № 2 з 01.01.2000 по 30.06.2010 враховано відповідно до інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу, відображених в довідці за формою ОК-5. Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого п.п. 2, п. 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Право на отримання пенсійної виплати - 07.05.2025 р. Заявник працює/не працює: не працює. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.».

Звертаючись до суду, позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №45 від 19.12.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 15.12.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати позивачу періоди роботи: з 14.09.1992 по 31.12.1999 року до пільгового стажу роботи за списком №2, згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З наявної в матеріалах справи копії довідки форми РС-право складеної по позивачу станом на час його звернення 15.12.2024 року, судом було встановлено, що позивачу не було зараховано до його пільгового стажу за Списком №2 період його роботи з 14.09.1992 по 31.12.1999 року. З урахуванням наведеного розрахунку: страховий стаж позивача становить 35 років 4 місяці 18 днів; пільговий стаж за Списком №2 позивача становить 10 років 6 місяців, аналогічно зазначеному у рішенні про відмову у призначенні пенсії.

Підставою для відмови у зарахуванні вищезазначених періодів роботи позивача до його пільгового стажу Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зазначає: - «Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 01.04.2022 по 30.11.2024, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків; до пільгового стажу за Списком 2 неможливо зарахувати період роботи з 14.09.1992 по 31.12.1999 згідно уточнюючої довідки № 1213 від 13.09.2024, оскільки довідка видана неналежним чином. […]. ОСОБА_1 надав довідку, завірену підписом виконуючого обов`язки директора з персоналу та соціальним питанням, бухгалтером та начальником управління організаційного планування. Період роботи за Списком № 2 з 01.01.2000 по 30.06.2010 враховано відповідно до інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу, відображених в довідці за формою ОК-5.».

Враховуючи відсутність на дату звернення у позивача 15.12.2024 року, пільгового стажу визначеного у відповідності до п.2 ч.2 ст.114 Закону України №1058-ІV 12 років 6 місяців за Списком №2, в наявності у позивача 10 років 6 місяців, відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, спірним питанням в даній справі є не зарахування відповідачем позивачу до його пільгового стажу за Списком №2 періодів його роботи з 14.09.1992 по 31.12.1999 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначено Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до положень абз. 1 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з приписами абз. 3 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Абзацом 22 статті 1 Закону №1058-IV визначено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону №1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Як встановлено судом позивач звернувся до відповідача із заявою від 15.12.2024 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах передбачених п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає ст. 114 Закону № 1058-IV.

Відповідно до приписів п.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Отже проаналізувавши вищенаведене, суд зазначає, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років та наявністю страхового стажу - 30 років, та наявністю пільгового стажу за Списком №2 12 років 06 місяців.

За результатами розгляду заяви позивача про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідач прийняв оскаржуване рішення №45 від 19.12.2024, яким було відмовлено позивачу враховуючи, що у нього відсутній необхідний пільговий стаж за Списком №2.

На момент звернення позивача з даною заявою про призначення пенсії, вік позивача становив - 55 років, страховий стаж становив 35 років 4 місяці 18 днів, пільговий стаж 10 років 6 місяців, що є недостатнім відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.114 Закону України №1058-ІV.

Як вже було встановлено судом, що під час розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області йому не було зараховано до його пільгового стажу за Списком №2 період трудової діяльності: з 14.09.1992 по 31.12.1999 року.

З приводу спірних питань, суд зазначає наступне.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Відповідно до п. 2 Порядку № 383, під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно з п. 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Судом встановлено, що посади, на яких працював позивач у спірні періоди (з 14.09.1992 по 31.12.1999 року), віднесені до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що були чинними у вказані спірні періоди роботи позивача (постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162).

Порядок підтвердження стажу роботи регулюється положеннями ст.62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень пп. 2 п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , дата заповнення 11 вересня 1992 року, судом встановлена наступна трудова діяльність позивача у спірний період:

- з 14.09.1992 по 30.09.1996 року: металургійний комбінат ім. Ілліча: прийнятий в цех холодної прокатки, електромонтером з ремонту електроустаткування прокатного відділення 4 розряду, номер запису 2 в трудовій книжці;

- з 01.10.1996 по 28.10.2008 року переведений у тому ж місці електромонтером з ремонту обладнання та обслуговування електроустаткування прокатного відділення 5 розряду.

Слід зауважити, що відповідно до довідки форми РС-право відповідачем 1 позивачу був зарахований період його роботи з 01.01.2000 по 30.06.2010 року до пільгового стажу робіт передбачених за Списком №2.

В свою чергу позивачем разом із заявою про призначення пенсії було додано довідку №1213 Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 13.09.2024 року, видану ПРАТ «ММК імені Ілліча», в якій зазначено, що позивач працював повний робочий день на ПРАТ «ММК імені Ілліча» і за період з 14.09.1992 по 15.01.2003 року виконував роботи в прокатному виробництві (ЦХП) за професією, посадою електромонтер по ремонту і обслуговуванню електроустаткування, що передбачена Списком 2 розділом 3 підрозділом 3 пунктом а (підстава: постанова Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року). За період з 14.09.1992 року по 15.01.2003 року весь період (10 років 04 місяці 01 день). Підстава для видачі - Накази про атестацію робочих місць: №137 від 10.05.1994 року; №127 від 07.05.1999 року№ №192 від 30.06.2000 року.

Варто зазначити, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовляючи у зарахуванні спірного періоду з 14.09.1992 по 31.12.1999 року зазначив: - «до пільгового стажу за Списком 2 неможливо зарахувати період роботи з 14.09.1992 по 31.12.1999 згідно уточнюючої довідки № 1213 від 13.09.2024, оскільки довідка видана неналежним чином. Згідно з п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5), які повинні бути підписані керівником, головним бухгалтером, начальником відділу кадрів. ОСОБА_1 надав довідку, завірену підписом виконуючого обов`язки директора з персоналу та соціальним питанням, бухгалтером та начальником управління організаційного планування. Період роботи за Списком № 2 з 01.01.2000 по 30.06.2010 враховано відповідно до інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу, відображених в довідці за формою ОК-5.».

З цього приводу суд має зауважити, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Відповідач в свою чергу не надав суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, так само, як про це не зазначено відповідачем у рішенні про відмову у призначенні пенсії, прийнятому ним за результатом розгляду заяви позивача.

Разом з тим, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу і на переконання суду є достатнім підтвердженням на зарахування спірного періоду до його пільгового стажу за Списком №2.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або довідки про підтвердження наявного трудового стажу.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 під час розгляду його заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відповідно до п.3 ст.44 Закону України №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд зауважує, що станом на момент розгляду та винесення рішення по справі, доказів проведеної зустрічної перевірки відповідачем наданої довідки, яка підтверджує пільговий стаж роботи позивача за Списком №2 до суду не надано.

Так, у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 Верховний Суд вказав на те, що «перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії».

Отже, саме пенсійний орган має вчинити дії щодо перевірки наданих позивачем документів для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, зобов`язати відповідача 1 зарахувати позивачу до його пільгового стажу за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах періоду роботи: з 14.09.1992 по 31.12.1999 року на посаді електромонтера по ремонту і обслуговуванню електроустаткування.

Щодо позовної вимоги позивача визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №45 від 19.12.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 101 Закону № 1788-ХІІ, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Приписами частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Виходячи з викладеного, відповідач наділений повноваженнями щодо перевірки наданих позивачем документів. Ці повноваження можуть бути реалізовані шляхом відповідних запитів, витребування первинних документів щодо підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виплаченої заробітної плати, проведення фактичних перевірок тощо.

Суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами.

Підсумовуючи все вищенаведене та встановлене при розгляді справи, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що рішення відповідача 1 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу від 19.12.2024 №45, прийнято не на підставі Конституції та законодавства України, а отже підлягає скасуванню.

З огляду на визнання протиправним та скасування спірного рішення, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованого та вмотивованого рішення за його заяви є зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути дану заяву та вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Такий висновок щодо способу захисту узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 по справі №461/4544/18 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 по справі №509/1350/17.

Щодо посилання позивачем у його позовних вимогах на пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, суд зауважує, що відповідно до резолютивної частини даного рішення в якій зокрема зазначено - застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.».

Слід зауважити, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було проведено розгляд заяви позивача від 15.12.2024 року у відповідності до приписів п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого - працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону зокрема чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

В даному випадку судом не встановлено порушень прав позивача щодо розгляду його заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області у відповідності до приписів п.2 ч.2 ст.114 Закону України №1058-ІV, оскільки підстави призначення пенсії визначені наступні: досягнення віку 55 років; наявність страхового стажу 30 років та наявність пільгового стажу за Списком №2 12 років 6 місяців.

Відповідно до спірного рішення та відзиву на позовну заяву, відповідачем 1 не заперечувалось наявність у позивача необхідного віку та наявності загального страхового стажу, а заперечувалось саме відсутність необхідного пільгового стажу за Списком №2.

Враховуючи наявну довідку форми РС-право, а також те, що суд зобов`язав відповідача зарахувати до його пільгового стажу спірний період роботи, таким чином, пільговий стаж роботи за Списком №2 складає: з 14.09.1992 по 31.12.1999 року 7 років 3 місяці 17 днів та враховуючи наявність вже зарахованого пільгового стажу за списком №2 у кількості 10 років 6 місяців, що загалом становить 17 років 9 місяців 17 днів, тому є достатнім, та відповідає вимогам зазначеним п.2. ч.2 ст.114 Закону України №1058-ІV.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №45 від 19.12.2024 про відмову в призначенні пенсії позивачу за віком на пільгових умовах за списком №2, та як похідна вимога, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 15.12.2024 року відповідно до п.2 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду по даній справі із зарахуванням до його пільгового стажу за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоду роботи: з 14.09.1992 по 31.12.1999 року на посаді електромонтера по ремонту і обслуговуванню електроустаткування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивача було звільнено від сплати судового збору, про що зазначається в ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 06.01.2025 року. Таким чином, підстави для розподілу судового збору по цій справі відсутні.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 32, 139, 243 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (адреса: 61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, ), до відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3, ) про визнання протиправним та скасування рішення №45 віл 19.12.2024 року та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () №45 від 19.12.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за віком на пільгових умовах за списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 15.12.2024 року відповідно до п.2 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду по цій справі із зарахуванням до його пільгового стажу за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах періоду роботи: з 14.09.1992 по 31.12.1999 року на посаді електромонтера по ремонту і обслуговуванню електроустаткування.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12 березня 2025 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець