Справа № 460/14630/24
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 у справі №460/14630/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій задоволено частково, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 15.11.2024 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня відповідного календарного року, з урахуванням виплачених раніше сум і до зміни законодавства або правового статусу ОСОБА_1 .

26.02.2025 до суду надійшла заява позивача, подана ним в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання рішення суду від 24.12.2024 у справі №460/14630/24.

У вказаній заяві позивач зазначає про те, що відповідачем виконується рішення суду не у відповідності до його резолютивної частини, а саме в частині застосування при нарахуванні підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у визначеному статтею 39 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-XII)розмірі як розрахункової величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб установленого на 1 січня відповідного календарного року, як це визначено в рішенні суду від 24.12.2024 у справі №460/14630/24.

На виконання ухвали суду від 04.03.2025 відповідач 05.03.2025 подав до суду свої заперечення на вказану заяву позивача, де зазначив про те, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду позивачу з 15.11.2024 року по 31.12.2024 року нараховувалася виплата доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, а саме 3200,00 грн, оскільки відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду становить 1600 гривень. Статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» (далі Закон № 4059-IX) установлено, що у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361 грн. Особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється. Факт проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 чи у період з 26 квітня 1986 до 1 січня 1993 для встановлення, продовження чи припинення доплат, передбачених статтею 45 Закону № 4059-IX, у разі відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному демографічному реєстрі, Реєстрі територіальної громади та в інших державних реєстрах встановлюється органами Пенсійного фонду України за сукупності певних обставин, зокрема якщо у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відсутні відомості про зміну місця проживання такою особою у період після 1 січня 1993 року.

Відповідач зазначає також, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було проведено звірення з Єдиним державним демографічним реєстром щодо постійного проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення чи в зоні гарантованого добровільного відселення і встановлено, що у Єдиному державному демографічному реєстрі та встановлено, що позивач проживав станом на 26 квітня 1986 чи у період з 26 квітня 1986 до 1 січня 1993 в зоні гарантованого добровільного відселення, відтак Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було встановлено йому підвищення до пенсії у розмірі 2361,00 грн., як визначено ст. 45 Закону №4059-ІХ, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії.

Частиною 5 статті 383 КАС України передбачено, що у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання.

Ухвалою суду від 04.03.2025 заяву призначено до розгляду в порядку письмового провадження, тому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини 4 статті 229 КАС України.

Вирішуючи питання щодо наявності фактичних та правових підстав для визнання протиправними дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання судового рішення, суд виходить із такого.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

За правилами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

З доданого до матеріалів заяви позивача проведеного відповідачем перерахунку пенсії позивача від 31.01.2025 суд встановив, що на виконання рішення суду від 24.12.2024 у справі №460/14630/24 позивачу нараховується відповідачем щомісячне підвищення до пенсії за статтею 39 Закону №796-XII з 15.11.2024 по 31.12.2024 у розмірі 3200,00 грн (1600,00 х 2), а саме з урахуванням мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для обчислення пенсії.

Суд зазначає, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 у справі №460/14630/24 до щомісячного підвищення до пенсії позивача за статтею 39 Закону №796-XII судом застосовано в якості розрахункової величини саме прожитковий мінімум для працездатних осіб, а не мінімальну заробітну плату.

Оскільки у цій справі №460/14630/24 нарахування та виплату відповідачем для позивача підвищення до пенсії за період з 15.11.2024 до 31.12.2024 проведено у неналежному розмірі, тобто із застосуванням статті 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік, а не із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, суд дійшов до висновку про те, що рішення суду в частині нарахування та виплати позивачу доплати до пенсії передбаченої статтею 39 Закону №796-XII за період з 15.11.2024 по 31.12.2024 виконується відповідачем не в повному обсязі, чим порушуються вимоги статті 129-1 Конституції України, статей 14, 370 КАС України, а відтак такі дії суб`єкта владних повноважень є протиправними.

Враховуючи те, що на час розгляду заяви відповідними доказами підтверджено той факт, що відповідачем не вжито дієвих і належних заходів на виконання судового рішення в частині нарахування та виплати позивачу доплати до пенсії за період з 15.11.2024 по 31.12.2024, суд з урахуванням приписів статті 249 КАС України дійшов до висновку про те, що відповідачем порушено норми статті 129-1 Конституції України та частини 2 статті 14, частини 1 статті 370 КАС України, а саме: не виконано у повному обсязі і належним чином судове рішення, яке набрало законної сили, а тому у даному випадку наявні правові підстави для застосування заходів судового контролю у порядку статті 383 КАС України в цій частині вимог.

Вирішуючи питання щодо нарахування та виплати відповідачем доплати до пенсії позивача, передбаченої статтею 39 Закону №796-XII за період з 01.01.2025 з урахуванням статті 45 Закону №4059-ІХ, суд зазначає наступне.

З проведеного відповідачем перерахунку пенсії позивача від 14.01.2025 вбачається, що з 01.01.2025 доплата до пенсії позивача відповідно до статті 39 Закону №796-XII нараховується в розмірі 2361,00 грн, згідно статті 45 Закону №4059-IX. Вказане також підтверджується листом відповідача від 04.02.2025 за результатами розгляду запиту позивача від 27.01.2025 про надання публічної інформації.

Рішенням суду у справі №460/14630/24 визначено, що нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ здійснювати у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня відповідного календарного року, з урахуванням виплачених раніше сум і до зміни законодавства або правового статусу ОСОБА_1 .

З самого визначення поняття "пенсія" випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк.

Тобто, відповідач був зобов`язаний на виконання судового рішення нараховувати та виплачувати позивачу підвищення до пенсії у порядку статті 39 Закону №796-ХІІ до моменту настання таких випадків: зміна правого статусу позивача або зміна законодавства, про що зазначено у резолютивній частині рішення.

У даному випадку має місце настання такого випадку як "зміна законодавства", яке регулює питання "встановлення", "продовження" чи "припинення" доплат.

Суд зазначає, статтею 45 Закону №4059-IX визначено: "Установити, що у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361 гривня.

Особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється.

Виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.

Для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею".

Отже, зазначеними вище нормами законодавства визначено:

- дві зони радіоактивного забруднення: зона безумовного (обов`язкового) відселення (II зона) та зона гарантованого добровільного відселення (III зона);

- умова "постійного" проживання в цих зонах: періоди постійного проживання у зонах: станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року;

- дії пенсійного органу щодо: "встановлення", "продовження" чи "припинення" доплат;

- сукупність таких обставин: особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи; у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відсутні відомості про зміну місця проживання такою особою у період після 1 січня 1993 року".

Зі змісту листа відповідача від 04.02.2025, який наданий позивачу за результатами розгляду його запиту слідує, що з 01.01.2025 позивачу виплачується пенсія у розмірі, визначеному з урахуванням норм статті 45 Закону №4059-IX, а саме 3514,85 грн, в тому числі 2361,00 грн доплата непрацюючому пенсіонеру відповідно до статті 45 Закону №4059-IX.

При цьому, суд зауважує, що зазначені обставини свідчать про виникнення нових спірних правовідносин між сторонами, яким судом не надавалася правова оцінка в ході розгляду справи у справі №460/14630/24 та які не охоплені рішенням суду від 24.12.2024 у справі №460/14630/24.

За приписами частини 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

Враховуючи те, що між сторонами виник новий спір щодо розміру виплати доплати до пенсії позивача відповідно до статті 39 Закону №796-XII з 01.01.2025, відтак правові підстави для застосування заходів контролю у порядку статті 383 КАС України в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 241, 243, 248, 383 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання рішення суду від 24.12.2024, ухваленого в адміністративній справі №460/14630/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 у справі №460/14630/24 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 15.11.2024 по 31.12.2024 доплати (підвищення) до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам із застосуванням статті 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, які сприяли порушенню закону по виконанню рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 у справі №460/14630/24, шляхом здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 15.11.2024 по 31.12.2024 підвищення (доплати) до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розмірі із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Установити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Олександр МАКСИМЧУК