Справа № 580/11661/24
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Черпака Ю.К.,

при секретарі Литвин С.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Примака В.А.

представника відповідача, 3-ї особи: Валової І.В.

3-ї особи: Белеков Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача державний виконавець Відділу Державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Валова Ірина Володимирівна та Белеков Дмитро Валентинович про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Відділу Державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - відповідач, Відділ ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області) в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби у місті Сміла Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Валової І.В. ВП № НОМЕР_2 від 14.11.2024 про накладення штрафу в сумі 1 700 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка, через свого представника, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як підтверджується матеріалами справи, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.01.2016 року по справі № 703/4811/15-ц зобов`язано ОСОБА_1 , не чинити перешкод ОСОБА_2 в участі у вихованні їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено порядок зустрічей ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3: до досягнення дитиною віку 3 років з 15 до 18 години в присутності ОСОБА_1 кожну непарну (першу, третю, п`яту - за наявності такої у відповідному місяці) суботу за місцем проживання позивача по АДРЕСА_1 , а кожну парну суботу - за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 ; після досягнення дитиною трирічного віку щосуботи з 10 до 16 години за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 або у громадських місцях (парках, скверах, місцях відпочинку), без присутності ОСОБА_1 . Ці зустрічі належить проводити з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_4

18.08.2016 Соснівський міськрайонний суд Черкаської області для виконання вказаного рішення видав виконавчий лист.

01.03.2023 Відділом ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області було відкрито ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа від 18.08.2016 №703/4811/15-ц про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод після досягнення дитиною трирічного віку щосуботи з 10 до 16 години за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 або у громадських місцях (парках, скверах, місцях відпочинку) без присутності позивачки.

21.10.2024 державний виконавець Відділу Державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Валова І.В. (далі по тексту - державний виконавець Валова І.В.) направила на електронну пошту позивачки вимогу виконавця від 21.10.2024 №85444, якою зобов`язала позивачку не чинити перешкод ОСОБА_2 в участі у вихованні сина ОСОБА_5 , та забезпечити зустріч сина з його батьком, згідно визначеного порядку Смілянським міськрайонним судом, за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 без присутності позивачки.

Також, державним виконавцем Валовою І.В. була направлена вимога від 21.10.2024 №85449 про надання пояснень та повідомлення державного виконавця причину невиконання рішення Смілянського міськрайонного суду згідно акту державного виконавця від 19.10.2024.

26.10.2024 державний виконавець Валова І.В. склала акт, відповідно до якого встановлено, що боржниця не забезпечила побачення стягувача з дитиною, згідно зазначеного виконавчого листа, а саме АДРЕСА_3 . Побачення з 10:00 год до 16:00 год., згідно рішення суду стягувача з дитиною не відбулось. Причини не виконання рішення 26.10.2024 не повідомила. Акт складено за участю начальника Служби у справах дітей Березняківської сільської ради Каменецької К.О. та стягувача ОСОБА_2 .

29.10.2024 ОСОБА_1 надала державному виконавцю відділу ДВС у м. Сміла Валовій І.В. заперечення до акту від 26.10.2024, у яких зазначила, що 25.10.2024 син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно повідомив батька - ОСОБА_2 засобами електронного зв`язку (Viber), що на зустріч не піде, на що батько відповів, що він знає, що син не хоче зустрічатись і більше спілкування не продовжив, повідомлень і діалогу з сином не продовжував.

Ввечері п`ятниці син направив державному виконавцю скрін повідомлення спілкування з батьком, а відтак державний виконавець була повідомлена про те, що зустріч з батьком не відбудеться, у зв`язку з небажанням дитини.

26.10.2024 близько 10.00 год. на номер телефону позивачки зателефонувала начальник Служби у справах дітей Березняківської сільської ради Каменецька К.О. та спитала, чи буде вона на зустрічі.

У свою чергу, ОСОБА_1 дала трубку сину ОСОБА_3 і він сам продовжив спілкування з працівником служби у справах дітей, в результаті розмови дитина відмовилася їхати на зустріч з батьком.

26.10.2024 ОСОБА_2 особисто приїздив за адресою АДРЕСА_4 , син вийшов до батька у двір, проте особисто відмовився від спілкування з батьком.

14.11.2024 державний виконавець Валова І.В. винесла постанову ВП № НОМЕР_2 про накладення штрафу на ОСОБА_1 в сумі 1 700 грн., у зв`язку з невиконанням рішення суду (далі по тексту - оскаржувана постанова).

Вважаючи оскаржувану постанову необґрунтованою, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивачка звернулася з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що, у межах спірних правовідносин відсутні поважні причини, які були б об`єктивними та, відповідно, унеможливлювали б або ж значно ускладнювали виконання ОСОБА_1 рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.01.2016 у справі № 703/4811/15-ц, а тому у державного виконавця були правові підстави для прийняття оскаржуваної постанови від 14.11.2024 про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду у розмірі 1 700,00 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Предметом спору у цій справі є законність постанови державного виконавця про накладення штрафу з підстав невиконання боржником - ОСОБА_1 рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.01.2016 у справі № 703/4811/15-ц.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст.1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон України №1404-VIII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження згідно зі ст.2 вказаного Закону здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 ЗУ №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЗУ №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.1 ст.18 ЗУ №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закон України №1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регулюється статтею 64-1 Закону України №1404.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 64-1 Закон України №1404 виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Також, ч.1 ст.75 Закону України №1404 передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та встановлює новий строк виконання.

Проаналізувавши вказані вище норми законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Разом з тим, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 10.09.2019 року по справі №0840/3476/18, від 19.09.2019 року по справі №686/22631/17 та від 07.11.2019 року по справі №420/70/19 та відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, підлягають врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду 28.01.2025 витребувано у державного виконавця Валової І.В. додаткові докази по справі, а саме:

1. Докази вручення ОСОБА_1 вимоги державного виконавця №85444 від 21.10.2024 року.

2. Постанову державного виконавця про погодження місця проведення зустрічей дитини з батьком на ігровому майданчику в селі Велика Яблунівка, Черкаського району Черкаської області, починаючи з 2022 року, за місцем проживання ОСОБА_1 .

3. Постанову державного виконавця від 12.01.2016 року №703/4811/15-ц про місце проведення зустрічей дитини з батьком на ігровому майданчику в селі Велика Яблунівка, Черкаського району Черкаської області, поблизу за місцем проживання ОСОБА_1 .

На виконання вищевказаної ухвали суду, 17.02.2025, через систему «Електронний суд» відповідачем подано до суду клопотання про долучення доказів, до якого додано ВП НОМЕР_3 та ВП НОМЕР_4.

Разом з тим, відповідачем не надано належних доказів вручення ОСОБА_1 вимоги державного виконавця №85444 від 21.10.2024 року, що не спростовано державним виконавцем під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.

Проте, актом державного виконавця від 26.10.2024 підтверджується, що побачення не відбулось, і зазначено: «боржницею не забезпечено побачення стягувача з дитиною, згідно виконавчого листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області» (а.с.249 на звороті).

Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до зобов`язальної частини рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.01.2016 року по справі № 703/4811/15-ц, яка визначена у виконавчому листі до виконання, ОСОБА_1 зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_2 в участі у вихованні їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначено порядок зустрічей ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 .

Проте, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.01.2016 року по справі № 703/4811/15-ц не містить зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати побачення ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , про що помилково зазначено державним виконавцем Валовою І.В. в акті державного виконавця від 26.10.2024.

Крім того, державним виконавцем Валовою І.В. не встановлено та не надано суду належних доказів, які саме дії вчинила ОСОБА_1 з метою перешкоджання зустрічі ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначені правові положення та обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Відділом ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області не доведено належними доказами факт невиконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.01.2016 року по справі № 703/4811/15-ц та перешкоджання ОСОБА_1 зустрічі ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 .

У свою чергу, відмова дитини від зустрічі з батьком не є свідченням того, позивачка чинила перешкоди щодо цієї зустрічі, відповідно відсутні законні підстави стверджувати, що 26.10.2024 року ОСОБА_1 не виконано рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.01.2016 року по справі № 703/4811/15-ц, як це зазначено в оскаржуваній постанові державним виконавцем Валовою І.В .

Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що державним виконавцем Валовою І.В. не вперше накладається штраф на ОСОБА_1 за невиконання рішення суду, які скасовані в судовому порядку, натомість під час винесення оскаржуваної постанови державним виконавцем Валовою І.В. не дотримано порядок винесення та вручення вимоги від 21.10.2024 року, та не надано належних доказів, що ОСОБА_1 чинила певні перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та участі у вихованні їх спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, відповідно до вищезазначених правових положень та обставин справи, колегія суддів вважає відсутніми обґрунтовані підстави для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу на ОСОБА_1 за невиконання рішення суду, оскільки виконання рішення суду не може ставитись у залежність лише від волі та/або бажання боржника щодо такого виконання, а й повинно бути оцінено виконавчою службою на предмет наявності об`єктивних можливостей та відповідного законодавчого регулювання такого виконання.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку про відсутність законних підстав для накладення штрафу на ОСОБА_1 за невиконання рішення суду, що помилково не було взято до уваги судом першої інстанції, а тому оскаржувана постанова ВП № НОМЕР_2 від 14.11.2024 про накладення штрафу в сумі 1 700 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а тому апеляційна скарга позивачки є обгрунтованою та заслуговує на увагу суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов повністю.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст. 139 КАС України).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що сплачений позивачкою під час подання позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. за подання адміністративного позову та апеляційної скарги, що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на задоволення позовних вимог, вказаний судовий збір підлягає стягненню на користь позивачки за рахунок суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача державний виконавець Відділу Державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Валова Ірина Володимирівна та Белеков Дмитро Валентинович про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу Державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14 листопада 2024 року про накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн. у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу Державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено 11.03.2025 року