Справа № 527/3508/24
Суддя: Свістєльнік Ю. М.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 527/3508/24
провадження 2-а/527/1/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Свістєльнік Ю.М., секретаря судового засідання Бородіної Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Полтавській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

10 грудня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Полтавській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, яку позивач в ході судового розгляду справи уточнив та прохав суд скасувати постанову серії ЕНА №3583289 від 01.12.2024 року про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення. В наданому зміненому позові вказав, що згідно постанови 01.12.2024 року о 13 годині 52 хвилині в м. Глобине по вул. Центральній, 25, він керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf Variant д.н.з. НОМЕР_1 на вимогу поліцейського не пред`явив документи для перевірки зазначені в пункті 2.1. ПДР України, порушив вимоги дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" та продовжив рух, чим порушив п.2.4.а ПДР України, таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вказав, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову у пред`явленні документів для перевірки (ч.1 ст. 126 КУпАП), а не за порушення правил проїзду знаку "СТОП" без зупинки" (ч.1 ст. 122 КУпАП), а тому зазначення у постанові такого факту є незаконним і зроблено працівником поліції Гардемаренко М.А. лише з однією метою, а саме легалізувати притягнення його до відповідальності за начебто не пред`явлення документів визначених у п. 2.11 ПДР України.

Зазначив, що ним не було допущено ані порушення правил проїзду знаку "СТОП" без зупинки", ані відмови у пред`явленні документів.

Дійсно його було зупинено 01.12.2024 року по вул. Центральній в м. Глобине за начебто порушення ПДР України, але не о 13 годині 52 хвилини, як це зазначено в постанові, а о 13 годині 28 хвилин, що підтверджується відеозаписом доданим відповідачем у якості доказу. Тобто в постанові зазначений інший час, який не відповідає фактичним обставинам справи.

Дійсно, працівник поліції ОСОБА_2 повідомив його, що ним було порушено правила проїзду без зупинки перед знаком "СТОП". Однак, коли він попрохав його надати докази порушення, то працівник поліції повідомив, що його відеореєстратор не має такої функції, як транслювання відеозапису (підтверджується відеозаписом 13 година 36 хвилина 5-10 та 30-45 секунда), на що він повідомив, що у зв`язку з цим, справа не може розглядатися, адже у них докази відсутні.

З цього відеодоказу взагалі не видно знак "СТОП" адже він знаходиться за кутом залізобетонного забору і відповідно працівники поліції з того місця, де вони "патрулювали" не бачили та не могли бачити факт зупинки будь-якого автомобіля.

Крім цього зазначив, що на місці зупинки після вимоги поліцейського надати документи, він запитав, і це чути на відеозапису з бодікамери, чи може він показати документи в додатку "ДІЯ", на що поліцейський погодився (відео в 13 годині 40 хвилині 25-29 секунді). В подальшому працівник поліції ОСОБА_2 у відкритому додатку "ДІЯ", 1,5 хвилин вивчав його документи до 13 години 41 хвилини 45 секунди. Факт ознайомлення з документами в додатку "ДІЯ" не потрапили до бодікамери, оскільки в цей час вона була повернута до патрульного автомобіля та поліцейські її постійно передавали одне одному, що має своє підтвердження на запису.

Також на відео о 13 годині 53 хвилині 50 секунді чути як поліцейський зачитує всі його дані, що свідчить про те, що він знайомився із його документами.

Таким чином, згідно наданих поліцейським доказів, відсутній факт порушення з його боку як правил проїзду знаку "СТОП" так і факту ненадання документів.

Також зазначив, що на запису о 13 годині 54 хвилині 01-05 секунди працівник поліції чітко вказує, що складе постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП, тобто проїзд знаку "СТОП" без зупинки, однак постанова складена за ч. 1 ст. 126 КУпАП, тобто за відмову у пред`явленні документів для перевірки.

Оскільки працівниками поліції не було доведено факт порушення проїзду знаку "СТОП" без зупинки, а також той факт, що ним надані були документи для перевірки, він сів та поїхав у своїх справах і ніхто його не зупиняв та не вимагав бути присутнім при розгляді справи.

Порушення процедури розгляду справи є підставою для скасування постанови у судовому порядку.

Зазначив, що відповідно до п. 7 постанови серії ЕНА №3583289 від 01.12.2024 року у якості доказу зазначене відео з бодікамери №/6. Водночас, надане у якості доказу відео має інший номер нагрудної бодікамери DSJ 0011130_367526, а тому такий доказ не може бути використаний у суді, так як є неналежним і недопустимим.

Вказав, що таким чином, будь-які докази порушення правил проїзду знаку "СТОП" без зупинки поліцейським, йому не пред`явлено, а в наданому із власного телефону поліцейського відео, не має навіть місця розташування знаку "СТОП", оскільки на ньому його не видно. Саме тому його не притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Працівник цоліції у зв`язку з відсутністю факту порушення ПДР України не мав права навіть вимагати у нього документи для перевірки. Працівник поліції не вживав заходів до його присутності під час розгляду справи. Саме тому його було працівником поліції усно попереджено за порушення правил, що видно на відео (13 година 43 хвилина 47 секунда), бо будь-яких доказів у нього не було.

У зв`язку з чим постанова серії ЕНА №3583289 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 01 грудня 2024 року винесену поліцейським відділу поліції №1 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області Гардеманенко М.А. є незаконною. Таким чином, просив суд постанову про накладення на нього адміністративного стягнення скасувати.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та витребувано у Головного управління Національної поліції у Полтавській області копію постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП.

Відповідач - представник Головного управління національної поліції у Полтавській області надав до суду відзив на позовну заяву, де прохав відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки пояснення позивача викладені в позовній заяві щодо обставин, які мали місце в дату та час, вказані в оскаржуваній постанові, не заслуговують на увагу, не відповідають дійсним обставинам та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. До відзиву додано диск та копію оскаржуваної постанови.

На виконання ухвали суду від відповідача надійшла копія постанови серії ЕНА №3583289 від 01.12.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП, а також долучив до матеріалів справи DVD-диск із фіксацією адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 01.12.2024 року.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, підтримав позовні вимоги, прохав їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи. У наданому відзиві на позов представник відповідача прохав розглядати справу за його відсутності, також направив до суду відповідну заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Враховуючи наведене та вимоги ст. 205 ч. 1 КАС України, суд вважає, що справу слід розглянути у відсутності позивача та відповідача, на підставі наявних доказів, яких достатньо для вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 229 ч. 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, поліцейським відділу поліції №1 (м.Глобине) Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області капралом поліції Гардеманенко М.А. складено постанову серії ЕНА №3583289 від 01.12.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на підставі ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Зі змісту постанови серії ЕНА №3583289 від 01.12.2024 року встановлено, що до ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КпАП України застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. з зазначенням, що 01.12.2024 року о 13:52 год. у м.Глобине по вул.Центральній,25 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf Variant д.н.з. НОМЕР_1 на вимогу поліцейського не пред`явив документи для перевірки зазначені в пункті 2.1. ПДР України, порушив вимоги дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" та продовжив рух, чим порушив п.п.8.4б ПДР України, п.2.4.а ПДР України, таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає саме на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Згідно з п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в ч. 1 ст. 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України "Про дорожній рух".

Статтею 1 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч.2 ст.8 Конституції України). Згідно з ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена ч.2 ст.33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Як вказано у справах «Малофеева проти Pocії» рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) та «Карелін проти Pocії» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейського суду з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КпАП України питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. А такі протоколи мають складати лише уповноважені на те органи (особи) (ст. 255 КпАП України).

Відповідно до ч.1 ст.222 КпАП України до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 цього Кодексу.

Так, відповідно до статті 256 КпАП України в протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, зазначається: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Суть адміністративного правопорушення є основною складовою правопорушення, за відсутності якого особа до адміністративної відповідальності притягнутою бути не може.

Особа, щодо якої складений протокол/постанова про адміністративне правопорушення, має знати в чому вона звинувачується.

Безпідставно особа не може бути притягнутою до адміністративної відповідальності.

Згідно з статтею 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, 26.04.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, вказав, що аналіз положень статей КпАП України дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У якості доказу виявлення факту правопорушення представник відповідача долучив диск з відеоматеріалами із нагрудної камери поліцейського та патрульного автомобіля.

Із дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що поліцейський підходять до зупиненого біля правого краю проїзної частини вищевказаного автомобіля. Повідомивши причину зупинки, працівник поліції вказав, що водієм було порушено п.п.2.2 ПДР України та відносно нього буде складена постанова за ч.1 ст.122 КУпАП. На прохання працівника поліції водій запитав чи достатньо буде показати документи у додатку «Дія». Вподальшому було складено протокол за ч.1 ст.126 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є не пред`явлення на вимогу поліцейського документів для перевірки зазначених в пункті 2.1. ПДР України, порушення вимоги дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" та продовження руху, чим порушено п.п.8.4б ПДР України, п.2.4.а ПДР України, однак, відповідачем, на виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не надано належних та допустимих доказів для доведення наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126, ані ч.1 ст.122 КУпАП. З долученої представником відповідача копії спірної постанови не вбачається факту притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Як і не вбачається факту об`єднання адміністративних правопорушень за ч.1 ст.126 та за ч.1 ст.122 КУпАП на підставі ч.2 ст.36 КУпАП.

Тому відповідачем під час розгляду справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, не доведено в діях позивача склад зазначеного порушення і наявність його вини.

Згідно ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Позивач у своєму позові заперечує щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, в судовому засіданні належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу даного правопорушення, у зв`язку з чим позов підлягає до задоволення.

Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Крім іншого позивач при зверненні до суду просив стягнути з відповідача понесені ним по справі судові витрати.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір" в розмірі 650,60 грн.

За таких обставин понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в сумі 650,60 грн. підлягають стягненню на його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.3,9,10,11,72,77,242,245,246,286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Полтавській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА №3583289 від 01.12.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 425 грн., а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції понесені судові витрати в розмірі 650,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст.286 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ю. М. Свістєльнік