Справа № 320/34013/23
Суддя: Заїка Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Заїки М.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві (далі,- ГУ ДПС у м. Києві, відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 18 квітня 2023 року № 5;

- зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві підготувати висновок про повернення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб у розмірі 4 860,01 грн на користь позивача та подати цей висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона звернулася до ГУ ДПС у м. Києві з метою використання права на отримання податкової знижки за оплату навчання в Національній академії внутрішніх справ України, згідно вимог підпункту 166.3.6 пункту 166.3 статті 166 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та надала необхідні для цього документи. Проте відповідач відмовив у наданні такої знижки через неповноту наданих документів. Позивач наголошує, що вона через електронний кабінет платника податків подала податкову декларацію про майновий стан і доходи разом з усіма необхідними додатковими документами, у тому числі, квитанціями про оплату за навчання та документами про резидентський статус та місце реєстрації, однак через можливий технічний збій, вказані документи не відобразились в її особистому електронному кабінеті.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року позов задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ГУ ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано ту обставину, що саме на момент проведення камеральної перевірки платником документально не підтверджено платіжними чи розрахунковими документами понесені витрати, а також не підтверджено резидентський статус та місце реєстрації. Зазначені документи позивач долучила лише до матеріалів позовної заяви під час судового оскарження.

При цьому зазначено, що задовольняючи вимоги позивача про зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві підготувати висновок про повернення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб у розмірі 4 860,01 грн на користь позивача та подати цей висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України, суд першої інстанції втрутився до дискреційних повноважень контролюючого органу.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 05 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому вказала на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Зауважила, що всі документи на отримання податкової знижки на навчання (такі як: паспорт (айді карту), додаток до паспорту з відображенням інформації про резидентський статус та місце реєстрації, РНОКПП, договір про навчання, свідоцтво про шлюб, довідку про нарахування заробітної плати за 2021 рік, розрахунок суми податку, що підлягає поверненню з бюджету за результатами звітного податкового періоду, три квитанції про оплату за навчання за 2021 рік), наявні позивача та були додані нею до судового позову.

При цьому ОСОБА_1 наголошує, що вона подавала відповідачу податкову декларацію під час масованих обстрілів території України збройними силами РФ та повсякчасного застосування екстрених відключень електроенергії на території України (2022 рік). У зв`язку з цим, ймовірно під час процесу відправлення позивачем пакету документів відповідачу стався збій у мережі і ГУ ДПС у м. Києві не змогло отримати частину документів. На неодноразові електронні звернення позивача до ГУ ДПС у м. Києві з підстав отримання податкової пільги за навчання відповідач жодним чином не відреагував.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Керуючись положеннями частини першої статті 308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що 06 грудня 2022 року через електронний кабінет платника податків позивачем подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за звітний 2021 рік з метою отримання податкової знижки на оплату за навчання.

На підтвердження права на отримання податкової знижки позивачем до декларації було долучено копії наступних документів: паспорт (айді карту); додаток до паспорту з відображенням інформації про резидентський статус та місце реєстрації; РНОКПП; договір про навчання; свідоцтво про шлюб; довідку про нарахування заробітної плати за 2021 рік; розрахунок суми податку що підлягає поверненню з бюджету за результатами звітного податкового періоду; три квитанції про оплату за навчання за 2021 рік.

Позивачем було визначено суму податку, на яку зменшуються податкові зобов`язання у зв`язку з використанням права на податкову знижку, в розмірі 4 860,01 грн.

20 лютого 2023 року ГУ ДПС у м. Києві було проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік, та встановлено, що у громадянки ОСОБА_1 відсутні законодавчі підстави для нарахування податкової знижки за наслідками звітного (податкового) 2021 року, оскільки платником документально не підтверджено платіжними чи розрахунковими документами понесені витрати, а також не підтверджено резидентський статус та місце реєстрації про що складено акт камеральної перевірки (далі Акт) який був направлений на поштову адресу платника «рекомендованим листом з повідомленням про вручення» та повернувся за «закінченням терміну зберігання».

Водночас, як вказувала позивач в ході судового розгляду справи, акт камеральної перевірки вона не отримувала та не знала про його існування, всі необхідні документи, в тому числі платіжні чи розрахункові документи про понесені витрати, а також, документ про резидентський статус та місце реєстрації було додано до декларації. Натомість про відсутність виплат намагався дізнатись через ДПІ у Дарницькому районі та ДПІ у Деснянському районі міста Києва, які повідомляли, що через військовий стан в країні можливі затримки у виплатах.

ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 18 квітня 2023 року № 5 про зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку.

10 квітня 2023 року позивачем було подано електронне звернення, до ДПС України про надання інформації щодо виплати податкової знижки.

04 травня 2023 року ГУ ДПС у м. Києві позивачу було надано відповідь про те, що 20 лютого 2023 було проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік, та встановлено, що у громадянки ОСОБА_1 відсутні законодавчі підстави для нарахування податкової знижки за наслідками звітного (податкового) 2021 року, оскільки платником документально не підтверджено платіжними чи розрахунковими документами понесені витрати, а також не підтверджено резидентський статус та місце реєстрації, про що складено акт камеральної перевірки від 20 лютого 2023 року (далі Акт) який був направлений на поштову адресу платника «рекомендованим листом з повідомленням про вручення» та повернувся за «закінченням терміну зберігання».

24 травня 2023 року позивачем було направлено до ДПС України лист-пояснення, що зазначені у Акті документи є у наявності та були завантажені при заповненні декларації, а також, що декларацію було подано під час масованих обстрілів та екстрених відключень світла і можливо у зв`язку з цим був збій у мережі і ГУ ДПС у м. Києві не змогли отримати ці документи.

06 червня 2023 року ДПС України було надано відповідь позивачу, де зазначено, що згідно пункту 55.1 статті 55 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства, а також, що відповідно до пункту 86.7 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними додаткові документи і пояснення, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

15 червня 2023 позивач подала скаргу щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 18 квітня 2023 року № 5, яка рішенням ДПС України від 28 червня 2023 року № 17136/6/99-00-06-01-03-06 залишена без розгляду.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновок контролюючого органу про відсутність у позивача підтвердженого права на отримання податкової знижки на оплату за навчання спростований долученими позивачем до матеріалів справи доказами, в тому числі платіжними (розрахунковими) документами про понесені витрати, а також документами, які підтверджують резидентський статус та місце реєстрації.

При цьому суд першої інстанції зауважив, що згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 06 листопада 2018 року в справі № 826/1041/18 відмова у отриманні податкової знижки не є підставою для визначення вказаної суми платнику податків, як зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб та суперечить самій суті «податкової знижки», оскільки такий податок уже був сплачений особою під час отримання доходу у вигляді заробітної плати.

З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов висновку про наявність законодавчо визначених підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.170 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати та/або у вигляді дивідендів, у випадках, визначених цим Кодексом.

Право платника податку на податкову знижку визначає стаття 166 ПК України.

Згідно з підпунктом 166.1.2 пункту 166.1 статті 166 ПК України платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року; підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

Перелік витрат, дозволених до включення до податкової знижки, визначений пунктом 166.3 статті 163 ПК України.

Відповідно до підпункту 166.3.3 пункту 166.3 статті 166 ПК України платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, нарахованого у вигляді заробітної плати, зменшеного з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу, або у вигляді дивідендів, крім сум дивідендів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати: суму коштів, сплачених платником податку на користь вітчизняних закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти для компенсації вартості здобуття відповідної освіти таким платником податку та/або членом його сім`ї першого ступеня споріднення та/або особи, над якою встановлено опіку чи піклування, або яку влаштовано до прийомної сім`ї, дитячого будинку сімейного типу, якщо такого платника податку призначено відповідно опікуном, піклувальником, прийомним батьком, прийомною матір`ю, батьком-вихователем, матір`ю-вихователькою.

З урахуванням положень підпунктів 166.2.1, 166.2.2 пункту 166.2 статті 166 ПК України до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і особу, яка звертається за податковою знижкою (їх покупця (отримувача), а також копіями договорів за їх наявності, в яких обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк оплати за такі товари (роботи, послуги).

Копії зазначених у підпункті 166.2.1 цього пункту документів (крім електронних розрахункових документів) надаються разом з податковою декларацією, а оригінали цих документів не надсилаються контролюючому органу, але підлягають зберіганню платником податку протягом строку давності, встановленого цим Кодексом.

У разі якщо відповідні витрати підтверджені електронним розрахунковим документом, платник податків зазначає в податковій декларації лише реквізити електронного розрахункового документа.

Пунктом 166.4 статті 166 ПК України встановлені обмеження права на нарахування податкової знижки, за змістом якого податкова знижка може бути надана виключно резиденту, який має реєстраційний номер облікової картки платника податку, а так само резиденту - фізичній особі, яка через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомила про це відповідний контролюючий орган і має про це відмітку у паспорті; загальна сума податкової знижки, нарахована платнику податку у звітному податковому році, не може перевищувати суму річного загального оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого як заробітна плата, зменшену з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу, крім випадку, визначеного підпунктом 166.4.4 цього пункту; якщо платник податку до кінця податкового року, наступного за звітним не скористався правом на нарахування податкової знижки за наслідками звітного податкового року, таке право на наступні податкові роки не переноситься.

Пунктом 179.1 статті 179 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Так, частиною шостою статті 79 Закону України від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII «Про освіту» встановлено, що розмір та умови оплати за навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації, за надання додаткових освітніх послуг встановлюються договором. Договір укладається між закладом освіти і здобувачем освіти (його законними представниками) та/або юридичною чи фізичною особою, яка здійснює оплату.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума коштів, сплачених платником податку на користь вітчизняних закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти для компенсації вартості здобуття відповідної освіти таким платником податку та/або членом його сім`ї першого ступеня споріднення, належить до витрат, дозволених до включення до податкової знижки. Такі витрати повинні бути фактично здійснені платником податку протягом звітного податкового року та мають бути підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і особу, яка звертається за податковою знижкою (їх покупця (отримувача), а також копіями договорів за їх наявності, в яких обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк оплати за такі товари (роботи, послуги).

Судовим розглядом встановлено, що між позивачем та Національною академією внутрішніх справ України було укладено договір надання освітніх послуг № 20-237КМ від 11 вересня 2020 року. Факт оплати навчання посвідчується квитанціями № 0.0..1 від 12 квітня 2021 року, № 0.0..1 від 18 жовтня 2021 року та № 0.0.239896433.1 від 29 грудня 2021 року.

До позовної заяви на підтвердження права на отримання податкової знижки позивачем було додано: паспорт (айді карту); додаток до паспорту з відображенням інформації про резидентський статус та місце реєстрації; РНОКПП; договір про навчання; свідоцтво про шлюб; довідку про нарахування заробітної плати за 2021 рік; розрахунок суми податку що підлягає поверненню з бюджету за результатами звітного податкового періоду; три квитанції про оплату за навчання за 2021 рік.

За приведених обставин зібраними у справі доказами, які в установленому порядку разом із декларацією були подані позивачем до контролюючого органу у сукупності підтверджується факт сплати позивачем на користь закладу освіти вартості освітніх послуг згідно з договором № 20-237КМ від 11 вересня 2020 року.

Податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України).

При цьому, підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України містить презумпцію правомірності рішень платника податку, передбачивши наступне: якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно- правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Як наслідок колегія суддів приходить до висновку, що позивачу протиправно зменшено суму податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку у зв`язку з помилковим висновком відповідача про не підтвердження задекларованих позивачем витрат у якості податкової знижки.

Враховуючи висновок суду про протиправність дій ГУ ДПС у м. Києві, що полягають у відмові на отримання податкової знижки на оплату за навчання відповідно до поданої податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік та наявності правових підстав для надання податкової знижки позивачу, вказана сума у розмірі 4 860,01 грн, є сумою, що має бути повернена платнику податку, та зарахована на її банківський рахунок, відкритий у будь-якому комерційному банку, або надіслана поштовим переказом на адресу, зазначену в декларації, протягом 60 календарних днів після надходження такої податкової декларації, що прямо слідує з положень пункту 179.8 статті179 ПК України.

Колегія суддів зазначає, що статтею 43 ПК України визначені умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, відповідно до пункту 43.1 якої помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (пункт 43.3. статті 43 ПК України).

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку (пункт 43.4. статті 43 ПК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїх постановах від 25 вересня 2018 року у справі № 810/366/15, від 27 жовтня 2020 року у справі № 808/3657/14 сформулював висновок, що подана позивачем податкова декларація із зазначенням суми, що підлягає поверненню з бюджету, є умовою для здійснення повернення надміру сплаченої суми грошового зобов`язання та підставою для підготовки відповідачем висновку про повернення з відповідного бюджету коштів у вигляді податкової знижки та подання його для виконання відповідному органові Державної казначейської служби України.

06 грудня 2022 року позивачем було подано до відповідача заяву про надання податкової знижки разом із копіями документів, що підтверджують витрати на навчання. В заяві зазначила реквізити банківського рахунку для перерахування коштів.

Отже, у вказаній заяві позивачем висловлено прохання про повернення суми податкової знижки та зарахування її на банківський рахунок позивача.

Відповідно до пункту 43.5 статті 43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані (пункт 43.6 статті 43 ПК України).

Аналізуючи дані положення Кодексу, можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії, якщо не передбачено право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві підготувати висновок про повернення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб у розмірі 4 860,01 грн на користь позивача та подати цей висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з частиною першою статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві залишити без задоволення, рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М.М. Заїка

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку

Повний текст постанови складено та підписано 11 березня 2025 року.