Справа № 135/73/25
Суддя: Волошина Т. В.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/73/25
Провадження № 2-а/135/2/25
РІШЕННЯ

іменем України

04.03.2025 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Басараб О.Д.,

розглянувши в м. Ладижин Вінницької області у порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. Виклад позиції позивача.

20 січня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 3829896 від 10.01.2025 у справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором відділення поліції № 3 Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 3 400 грн за керування транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10.01.2025 о 14:08 у м. Ладижин по вул. Наконечного він керував мопедом «Honda D10», маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії. Проте, після перевірки документів інспектором поліції Брудницьким Я.В., йому було повідомлено, що у базі даних Національної поліції його посвідчення відсутнє, на підставі чого було винесено спірну постанову.

Позивач заперечує відсутність у нього права на керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки він є власником посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 20.04.1990 року, що надає йому безстрокове право керування транспортними засобами категорії «А» (мотоцикли).

Позивач стверджує, що його посвідчення водія радянського зразка є чинним на території України відповідно до п. 1 Перехідних положень Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр...» та Постанови КМУ № 340 від 08.05.1993. Обмін посвідчення водія радянського зразка на нове не є обов`язковим, а лише передбачає можливість такої заміни. Категорія «А» у його посвідченні прирівнюється до сучасної категорії «А1» і надає йому право керування мопедом.

Перевірка водійського посвідчення поліцейським була зафіксована на бодікамеру, що може підтвердити факт його пред`явлення та наявність у нього необхідного документа.

На підставі викладеного позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки прийнята без належного дослідження доказів та з порушенням його прав, а тому підлягає скасуванню.

Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з: судового збору 484,48 грн та витрат на професійну правничу допомогу 1 700 грн.

2. Виклад позиції відповідача.

Представник відповідача Орленко Василь Васильович подав до суду відзив на позов, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає їх безпідставними і необґрунтованими.

На обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив таке:

1. Щодо обов`язку мати при собі посвідчення водія відповідної категорії

Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Також, згідно з пунктом 2.1 Правил дорожнього руху, водій повинен мати при собі відповідні документи, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

На момент зупинки позивач пред`явив посвідчення водія нового зразка, яке було видане у 2009 році, проте це посвідчення не містило відмітки про право керування транспортними засобами категорії А та А1, а лише категорій B та C.

Водночас позивач також надав посвідчення водія старого зразка, однак не зміг пояснити, чому в його новому посвідченні не зазначені відповідні категорії.

2. Щодо прирівняння категорії «А» у старому посвідченні до сучасних категорій

Відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993, обмін посвідчення водія передбачає конвертацію категорій відповідно до чинної класифікації транспортних засобів.

Категорія А у посвідченні водія старого зразка могла б бути прирівняна до категорій А та А1, але лише за умови проходження процедури обміну відповідно до затвердженого порядку.

Відповідно до пункту 28 зазначеного вище Положення, особа, яка здійснює обмін посвідчення, повинна подати відповідний пакет документів, зокрема медичну довідку встановленого зразка, що підтверджує допущення водія до керування транспортними засобами відповідних категорій. У разі ненадання такого документа нове посвідчення може бути видане без зазначення певних категорій.

Отже, відсутність у позивача категорій А та А1 у новому посвідченні є наслідком виконання положень законодавства.

3. Щодо чинності посвідчення водія радянського зразка

Відповідно до Перехідних положень Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр», документи, що були видані до набрання чинності цим Законом, залишаються чинними до закінчення строку їх дії, якщо такий строк передбачено.

Разом із тим, згідно з пунктом 27 Положення про порядок видачі посвідчень водія, посвідчення водія радянського зразка підлягає обміну при видачі нового документа, що підтверджує право на керування транспортними засобами іншої категорії.

Після внесення інформації про обмін посвідчення водія старого зразка до Єдиного державного реєстру посвідчень водія, воно вважається недійсним.

Отже, посвідчення водія радянського зразка, яке позивач надав для перевірки, не може вважатися чинним для підтвердження права на керування транспортними засобами.

4. Щодо правомірності дій поліцейського під час перевірки посвідчення водія

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати у особи пред`явлення документів, що посвідчують особу та підтверджують її право на керування транспортним засобом.

Поліцейський перевірив дані позивача в Єдиному державному реєстрі посвідчень водія, де інформація про посвідчення водія старого зразка була відсутня.

Відповідно до п. 5-1 Положення про порядок видачі посвідчень водія, дані про всі чинні посвідчення водія обліковуються в Єдиному державному реєстрі МВС. Відсутність запису про посвідчення позивача свідчить про його недійсність.

5. Щодо обґрунтованості накладення адміністративного стягнення

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має відповідного посвідчення водія, тягне за собою накладення штрафу у розмірі 3400 грн.

Враховуючи, що позивач не зміг підтвердити наявність дійсного посвідчення водія на керування транспортними засобами категорії А1, інспектор поліції правомірно виніс постанову про адміністративне правопорушення.

Оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить всі необхідні реквізити, передбачені законодавством.

6. Щодо заявлених позивачем судових витрат

Відповідач вважає, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу у розмірі 1700 грн є завищеною та не відповідає критеріям розумності, передбаченим судовою практикою у справах цієї категорії.

Відповідно до ст. 132 КАС України, суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат має враховувати необхідність і доцільність понесених витрат.

Враховуючи зазначене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивач не мав дійсного посвідчення водія відповідної категорії на момент зупинки; відсутність категорій А та А1 у новому посвідченні обумовлена чинним законодавством; дії поліцейського під час перевірки посвідчення відповідали нормам Закону України «Про Національну поліцію»; постанова про адміністративне правопорушення є законною та обґрунтованою; судові витрати позивача є завищеними та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду.

20.01.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

30.01.2024 ухвалою суду замінено в справі первісного відповідача ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області на належного відповідача - ГУНП у Вінницькій області. Належним відповідачем було подано відзив на позовну заяву. Позивач відповідь на відзив не подавав.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Він підтвердив, що під час зупинки пред`явив поліцейському посвідчення водія нового зразка, у якому відкриті категорії B та C, а також посвідчення водія старого зразка, що містить категорію A, яка, на його думку, надає йому право керувати транспортними засобами категорії A1.

Позивач вважає, що при видачі нового посвідчення водія в ньому повинні були зазначити також категорії А та А1, оскільки вони були наявні в його попередньому документі.

Представник позивача Басараб О.Д. підтримав позицію позивача в повному обсязі.

Представник відповідача Орленко В.В. у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 269 КАС України, його відсутність не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки відповідач висловив свою правову позицію у поданому відзиві на позов.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

4.1. Нормативно-правове регулювання доказування у справах про адміністративні правопорушення

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Частинами 2, 3 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

4.2. Аналіз оскаржуваної постанови

З копії постанови серії ЕНА № 3829896 від 10.01.2025, складеної інспектором Відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Брудницьким Я.В., вбачається, що 10.01.2025 об 14:08 у м. Ладижин на вул. Наконечного водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Honda d10» без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративний штраф у розмірі 3 400 грн.

Оскаржувана постанова за змістом відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки містить усі передбачені законодавством реквізити.

4.3. Оцінка доказів у справі

Судом досліджено:

1. Посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 20.04.1990, яке підтверджує, що ОСОБА_1 має право на керування транспортними засобами категорії А (а. с. 8).

2. Відеозапис з портативного відеореєстратора № 795808, який використовував поліцейський при винесенні постанови.

На вказаному записі зафіксовано, що 10.01.2025 о 14:08 у м. Ладижин по вул. Наконечного водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Honda d10». На вимогу поліцейського він пред`явив: посвідчення водія нового зразка (видане у 2009 році) на право керування транспортними засобами категорій В та С; посвідчення водія старого зразка (видане у 1990 році) на право керування транспортними засобами категорії А.

Водночас, ОСОБА_1 не зміг пояснити, чому у новому посвідченні відсутні категорії А та А1.

Суд визнає відеозапис належним і допустимим доказом, оскільки він є безперервним, не містить ознак монтажу та не зафіксував обставин, які могли б свідчити про порушення прав позивача.

4.4. Оцінка правомірності дій поліції

Відповідно до пунктів 1.1, 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху (далі ПДР), ці Правила, згідно із Законом України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом 2.1 (а) ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу зобов`язаний мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до підпункту 2.9 (в) ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію (у разі, якщо законом встановлено обов`язковість її проведення), а також без номерного знака або з номерним знаком, що не відповідає встановленим вимогам.

Частиною 1 та абзацом першим частини 2 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що кожен громадянин, який досяг встановленого цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Право на керування мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) може бути надано особам, які досягли 16-річного віку.

Згідно з абзацом першим частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору найму (оренди)/лізингу транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка»). Зазначені документи водій повинен пред`явити у спосіб, що дає змогу поліцейському прочитати та зафіксувати наявні в них дані, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір обов`язкового страхування у візуальній формі страхового полісу (на електронному чи паперовому носії або у вигляді відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Пунктами 2, 3, 6, 16, 18, 25, 27 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511), визначено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності в них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі посвідчення водія), крім випадків, коли встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії: А1 мопеди, моторолери та інші дво- або триколісні транспортні засоби, що мають двигун із робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт; A мотоцикли (у тому числі з боковим причепом) та інші двоколісні транспортні засоби, що мають двигун із робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше.

Право на керування транспортними засобами надається особам, які досягли: шістнадцятирічного віку - категорії А1, А.

Посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорій А1, А, В1, В, С1, С, D1 і D видаються особам, які склали теоретичний і практичний іспити в територіальному сервісному центрі МВС; категорій ВЕ, С1Е, СЕ, D1E та DE після складання практичного іспиту, а на право керування трамваєм або тролейбусом після складання теоретичного іспиту.

Обмін посвідчення водія проводиться у разі його непридатності для подальшого користування (зіпсоване, записи не читаються тощо), у разі зміни персональних даних власника (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), стать), а також за бажанням власника (з метою уточнення персональних даних латинськими літерами, зміни відцифрованого образу обличчя особи, вилучення відмітки щодо права на керування транспортними засобами лише з автоматичною коробкою передач тощо).

Під час обміну посвідчення водія, отриманого вперше, до закінчення строку його дії особі видається нове посвідчення, яке вважається таким, що видане вперше, із зазначенням строку дії посвідчення, що підлягає обміну.

Посвідчення водія, видане до набрання чинності Законом України від 24 вересня 2008 р. № 586-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", може бути обміняне на нове на умовах проведення обміну, визначених цим Положенням. При цьому в новому посвідченні водія зазначаються категорії: А1, А - відповідає категорії А; В1, В - відповідає категорії В; С1, С - відповідає категорії С; D1, D - відповідає категорії D; BЕ - відповідає категоріям В і Е; C1E, СЕ - відповідає категоріям C і Е; D1E, DЕ - відповідає категоріям D і Е; Т - відповідає категорії Трамвай, Тролейбус.

Зі встановлених у справі обставин убачається, що водій ОСОБА_1 10.01.2025 керував транспортним засобом мопедом, що підпадає під категорію А1. На вимогу працівників поліції він пред`явив посвідчення водія з відкритою категорією А, яке було видане до набрання чинності Законом України від 24 вересня 2008 р. № 586-VI.

Отже, особи, які не мають посвідчення водія відповідної категорії, не допускаються до керування цими транспортними засобами.

З 01.01.2010 в Україні запроваджено обов`язкову реєстрацію мопедів як транспортних засобів та необхідність отримання посвідчення водія категорії А1 для керування ними, незалежно від того, чи йдеться про експлуатацію на вулично-дорожній мережі чи на автомобільних дорогах державного значення.

Водночас законодавець не встановив обов`язкової заміни посвідчень водія, виданих до набрання чинності Законом України від 24 вересня 2008 р. № 586-VI, а лише передбачив право водія на обмін посвідчення.

Разом із цим положення абзацу першого частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» та пункту 2 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (у редакції постанови від 20 травня 2009 р. № 511), встановлюють, що особи допускаються до керування транспортними засобами тільки за наявності посвідчення водія відповідної категорії, у цьому випадку категорії А1.

Позивач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на обмін посвідчення водія, аби отримати право на керування транспортними засобами категорії А1. За змістом позовної заяви він не заперечує обставин, що керував транспортним засобом, котрий підпадає під категорію А1.

Відповідно до частини другої статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або за передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування ним.

Доводи позивача про те, що він має посвідчення водія з відкритою категорією А, яке, на його думку, прирівнюється до категорії А1 та видане до набрання чинності Законом України від 24 вересня 2008 р. № 586-VI, не беруться судом до уваги. Норми пункту 27 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (у редакції постанови від 20 травня 2009 р. № 511), застосовуються лише під час обміну посвідчення водія.

V. Висновок суду

За таких обставин суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 10.01.2025 ґрунтується на фактичних даних та відповідає вимогам статей 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з його ухваленням прав і законних інтересів громадян, підприємств та організацій.

Оскільки в діях позивача наявний склад правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а адміністративне стягнення накладено правомірно, за наслідками розгляду адміністративного позову рішення суб`єкта владних повноважень слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову всі судові витрати позивача залишаються за ним.

Керуючись ст.ст. 77, 132, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, ст. ст. 251, 288 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя