Справа № 500/6291/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/6291/24 пров. № А/857/3536/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Березюка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Державної служби з безпеки на транспорті на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Караван» до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби з безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови,

суддя у І інстанції Подлісна І.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 18 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Караван» (далі ТОВ «Альфа-Караван») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної службі України з безпеки на транспорті (далі Відділ) від 17.09.2024 №067623 про застосування до позивача адміністративно - господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 у справі № 500/6291/24, ухваленим у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ТОВ «Альфа-Караван» задоволено повністю.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивач на час проведення Відділом перевірки не був ні власником транспортного засобу, ні автомобільним перевізником в розумінні Закону України Про автомобільний транспорт (далі Закон 2344-III), а отже не може бути суб`єктом відповідальності за вказані у оскаржувані постанові порушення. Тому накладення адміністративно-господарського штрафу на ТОВ «Альфа-Караван» є протиправним та необґрунтованим.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Державною службою з безпеки на транспорті (далі Укртрансбезпека), яка просила таке скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Альфа-Караван».

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки несуть саме ті документи, які особа подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

04.09.2024 ОСОБА_1 надав письмові пояснення та свідоцтво реєстрації т/з НОМЕР_1 ТОВ «Альфа Караван» за договором комісії від 20.07.2024, отже на час проведення перевірки (22.07.2024), транспортний засіб VAN HOOL н.з. НОМЕР_2 та свідоцтво реєстрації перебували у ТОВ «Альфа Караван» і ОСОБА_1 не міг виступати автомобільним перевізником (копія пояснень у справі).

На розгляд справи було викликано також ТОВ «Альфа Караван», однак його представник не з`явився, будь-яких пояснень з приводу виявлених порушень не надав.

Отже, на час розгляду справи по акту та прийняття оскаржуваної постанови були відсутні підстави вважати, що перевізником під час проведення перевірки виступала особа відмінна від позивача.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами Укртрансбезпеки 22.07.2024 було проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) на а/д М-14 21км+434м (Одеська область) та при перевірці автобуса марки VAN HOOL н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво реєстрації т/з НОМЕР_1 , власник транспортного засобу ОСОБА_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 (посвідчення водія НОМЕР_3 ) було встановлено відсутність у водія при перевезенні пасажирів по маршруту «Дніпро-Одеса» тахокарти за 22.07.2024, схеми маршруту, розкладу руху, витягу з паспорта маршруту.

Відтак, 17.09.2024 року начальником Відділу винесено постанову №067623 про застосування до ТОВ Альфа - Караван адміністративно - господарського штрафу в сумі 17000,00 грн згідно із абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III, а саме за перевезення пасажирів за відсутності на момент перевірки документів, визначених статтею 39 цього Закону.

ТОВ Альфа - Караван не погодилося із правомірністю вказаного рішення відповідача та звернулося до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регламентовано приписами Закону № 2344-III.

У статті 1 вказаного закону містяться визначення основних термінів, що у ньому вживаються, зокрема:

автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами

водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка;

Відповідно до приписів абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому 20.07.2024 ТОВ Альфа - Караван (Комісіонер) та фізична особа ОСОБА_1 (Комітент) уклали договір комісії №6220/24/001920, за умовами якого Комісіонер зобов`язувався за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один (декілька) правочинів щодо продажу транспортного засобу VAN HOOL EOS 200L 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 .

Отже, власником транспортного засобу з моменту укладення договору комісії і до подальшої реалізації третій особі (23.07.2024) залишався ОСОБА_1 , оскільки договір комісії не є документом, що засвідчує перехід права власності.

На виконання умов вказаного договору ТОВ Альфа - Караван здійснило пошук потенційного покупця для транспортного засобу і 23.07.2024 реалізовано його ОСОБА_3 із укладенням договору купівлі - продажу №6220/24/001920 та акту огляду реалізованого транспортного засобу до вказаного договору, у якому зазначено що на момент продажу власником транспортного засобу VAN HOOL EOS 200L 1998 року випуску є ОСОБА_1 , а перехід права власності здійснюється до ОСОБА_3 .

Таким чином, 22.07.2024 під час здійснення уповноваженими працівниками Укртрансбезпеки рейдової перевірки на а/д М-14 21км+434м (Одеська область) ТОВ Альфа - Караван не було ні власником, ні належним користувачем вказаного транспортного засобу, ні суб`єктом господарювання, який його використовував для здійснення перевезень пасажирів (вантажів) у відповідності до положень Закону № 2344-III.

Суд першої інстанції слушно зауважив, що навіть за змістом акту перевірки №058409 від 22.07.2024, на підставі якого була винесена оспорювана постанова від 17.09.2024 №067623, власником транспортного засобу, який підпадав під перевірку, є ОСОБА_1 , а не ТОВ Альфа-Караван.

Згідно із частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Таким чином, на думку апеляційного суду, слід вважати вірним висновок суду першої інстанції про те, що накладення на ТОВ Альфа - Караван адміністративно - господарського штрафу оспорюваною постановою №067623 від 17.09.2024 є протиправним, а отже таку слід скасувати.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Державної служби з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі №500/6291/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 12 березня 2025 року.