Справа № 480/3997/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 р. Справа № 480/3997/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.12.2024, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 02.12.24 по справі № 480/3997/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області третя особа Первинна професійна спілка "Правозахисники країни"

про скасування наказу та поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача первинна професійна спілка «Правозахисники країни», у якому просив суд:

- визнати неправомірним та скасувати наказ № 160 о/с від 25.04.2024 в частині призначення позивача поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення, звільнивши з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 (с. Краснопілля) Сумського районного управління поліції ГУ НП в Сумській області з 26.04.2024;

- поновити позивача на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 (с. Краснопілля) Сумського районного управління поліції ГУ НП в Сумській області з 26.04.2024.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що звільнення з посади здійснено без його згоди, переміщення на посаду поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення не ініціював, перед прийняттям оскаржуваного наказу ані його стан здоров`я, ані рівень фізичної підготовки з метою визначення можливості проходити службу в підрозділі поліції особливого призначення, не перевірялись.

Також, позивач зауважив на тому, що місцем його реєстрації та проживання є селищі Краснопілля, Сумської області, а новим місцем служби є місто Суми, що свідчить про здійснення переміщення в іншу місцевість без згоди особи та, відповідно, про недотримання встановленого законодавством порядку просування по службі.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача первинна професійна спілка «Правозахисники країни» про скасування наказу та поновлення на посаді відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу мого звернення із рапортом про наявність бажання нести службу в іншому місці. Відсутні докази наявності переваг в мої кандидатурі над іншими особами, що звертались до відповідача із рапортами про переведення до інших підрозділів. Відсутні вимоги. якими керувався відповідач, при обранні кандидатур для задоволення потреб спеціального підрозділу.

Крім того на переконання позивача, посада, яку він займав до звільнення та посада, на яку призначено позивача в порядку переміщення, не є рівнозначними, отже позивача переміщено на не рівнозначну посаду з посиланням на необхідність забезпечення більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, з порушенням вимог статті 65 Закону № 580-УІІІ.

Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що переміщення ОСОБА_1 здійснено за ініціативою керівників органів поліції, з метою забезпечення більш ефективної служби та в інтересах служби, у зв`язку з чим, отримання згоди поліцейського на таке переміщення законом не передбачено.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.Законом України від 15.03.2022 № 2123-IX "Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" частину 8 статті 65 Закону № 580 доповнено абзацом другим відповідно до якого поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні питання або коли про це йдеться у спеціальному законі.

На переконання представника відповідача, порядок переміщення поліцейських по службі врегульовано спеціальним Законом України "Про Національну поліцію", отже підстави для застосування до спірних правовідносин Кодексу законів про працю України, відсутні.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до наказу № 634 о/с від 31.12.2020 ОСОБА_1 було призначено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 (с. Краснопілля) Сумського районного управління поліції ГУ НП в Сумській області, звільнивши з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Краснопільського відділення поліції Охтирського відділу поліції ГУ НП в Сумській області з 04.01.2021. (а.с. 37)

Під час проходження служби позивачем на вказаній посаді, 11.03.2024 командир БПОП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_2 звернувся до начальника ГУ НП в Сумській області Петра Токаря з доповідною запискою, у якій повідомлялось про необхідність укомплектування посад в підрозділі. (а.с. 40-41)

Згодом, 24.04.2024 т.в.о. заступника начальника ГУ НП в Сумській області Дмитро Заремба подав начальнику ГУ НП в Сумській області Петра Токаря подання про призначення ОСОБА_1 на посаду поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУ НП в Сумській області. (а.с. 38-39)

На підставі вказаного подання, 25.04.2024 відповідачем прийнято наказ № 160 о/с яким, зокрема, ОСОБА_1 призначено на посаду поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУ НП в Сумській області, звільнивши його з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 (с. Краснопілля) Сумського районного управління поліції з 26.04.2024. (а.с. 14)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що порядок переміщення поліцейських по службі врегульовано спеціальним Законом України "Про Національну поліцію", підстави для застосування до спірних правовідносин Кодексу законів про працю України, відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовані «Про Національну поліцію».

Законом України від 15.03.2022 «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» внесено зміни до Закону України «Про Національну поліцію», які набрало чинності з 01.05.2022.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У силу положень частини 10 статті 62 Закону №580-УІІІ, яка визначає гарантії професійної діяльності поліцейського, поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим Законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу, та може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

Згідно частини 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

За приписами частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщення поліцейських здійснюється:

1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;

3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону.

Частиною 2 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Відповідно до розділу УІП Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань (копія наказу знаходиться в матеріалах справи), затвердженого наказом Національної поліції' України від 04.12.2015 № 142, переміщення ОСОБА_1 відбулось на рівнозначну посаду.

Що стосується згоди поліцейського на переміщення на рівнозначну посаду, то серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади пункт 2 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну полицю» безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.

Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (частина 2 статті 68 Закону України «Про Національну поліцію»).

В усіх інших випадках підставою переміїцення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

При цьому пункт 2 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.

Отже, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагає згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про Національну поліцію» відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Відсутність у Закону України «Про Національну поліцію» про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.

Зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських.

Щодо неврахування відповідачем стану здоров`я позивача під час видання наказу ГУНП в Сумській області від 25.04.2024 № 160 о/с, колегія суддів зазначає наступне.

Наказом МВС У країни від 28.04.2017 № 285 затверджено Положення про діяльність медичної (військово-лікарської комісії) МВС (далі - Положення про М(ВЛ)К).

Відповідно до п. 2 розділу І Положення про М(ВЛ)К основними завданнями М(ВЛ)К є:

1) визначення за станом здоров`я та фізичного розвитку, а для окремих видів службової діяльності, крім цього, за індивідуальними психофізіологічними особливостями, придатності кандидатів на службу в поліції, кандидатів на навчання в закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО), здобувачів вищої освіти в ЗВО, придатності (непридатності) поліцейських до подальшої служби в поліції, проходження служби у відрядженні за кордоном;

2) визначення за станом здоров`я та фізичного розвитку придатності кандидатів на військову службу за контрактом, у військовому резерві, кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах Національної гвардії України (далі - ВВНЗ), ступеня придатності військовослужбовців Національної гвардії України (далі - НГУ) до подальшого проходження військової служби;

3) визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв) поліцейських, військовослужбовців НГУ, колишніх поліцейських, колишніх військовослужбовців НГУ, а також колишніх осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - колишні особи рядового і начальницького складу);

4) визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв), що спричинили смерть (загибель) поліцейських, військовослужбовців НГУ, колишніх поліцейських, колишніх військовослужбовців НГУ, колишніх осіб рядового і начальницького складу;

5) проведення лікарсько-льотної експертизи щодо кандидатів на службу в поліції, поліцейських, кандидатів на військову службу за контрактом, військовослужбовців НГУ, працівників поліції та НГУ, які претендують на призначення або призначені на посади льотного складу, персоналу з управління повітряним рухом, персоналу з керування безпілотними авіаційними комплексами (далі - БпАК).

Відповідно до п. 3 розділу І Положення про М(ВЛ)К М(ВЛ)К відповідно до покладених на них завдань:

1) проводять лікарську експертизу щодо кандидатів на службу в поліції, поліцейських і колишніх поліцейських, кандидатів на навчання в ЗВО, здобувачів вищої освіти в ЗВО;

2) проводять військово-лікарську експертизу щодо кандидатів на військову службу за контрактом, у військовому резерві, на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців НГУ, колишніх військовослужбовців НГУ, колишніх осіб рядового і начальницького складу;

3) проводять лікарсько-льотну експертизу;

4) контролюють у межах компетенції лікувально-діагностичну роботу в 303 МВС;

5) узагальнюють та аналізують результати проведення лікарської, лікарсько- льотної та військово-лікарської експертиз, розробляють пропозиції щодо вдосконалення цієї діяльності;

6) спільно з лікарями 303 МВС аналізують, узагальнюють результати лікування і медичного обстеження та здійснюють оцінку впливу умов служби на стан здоров`я та придатність до служби.

Отже, згідно положень п.п. 2, 3 Положення про М(ВЛ)К до завдань М(ВЛ)К не належить проведення оглядів діючих поліцейських у випадку їх переміщення на посади в порядку п.2 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію».

Разом з тим, відповідно до п. 1 розділу Ш Положення про М(ВЛ)К направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи, форма якого наведена в додатку 4 до цього Положення (далі - Направлення на медичний огляд), оформлюється підрозділами кадрового забезпечення поліції.

Відповідно до п. 2 розділу ПІ Положення про М(ВЛ)К направлення на проходження М(ВЛ)К видається зокрема кандидатам на службу в поліцію, поліцейським для вирішенні питання придатності для подальшої служби в поліції, особам, які звільняються зі служби, кандидатам на навчання або у відрядження за кордон.

Підставами для направлення кадровим підрозділом діючого поліцейського на М(ВЛ)К відповідно до розділу ІП Положення про М(ВЛ)К є надходження інформації від 303 МВС про виявлені хронічні захворювання поліцейського під час його лікування або неможливість поліцейського приступити до виконання своїх службових обов`язків впродовж 4 місяців через захворювання або унаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва).

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем не враховано реального стану мого здоров`я, про який він був обізнаний, проте до матеріалів справи позивач не надає документи, які б свідчили про звернення останнього до Управління кадрового забезпечення ГУНП в Сумській області з метою видання направлення для проходження М(ВЛ)К і визначення придатності або непридатності для подальшої служби в поліції у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, виявленням хвороб тощо.

Також до ГУНП в Сумській області не надходила інформація від 303 МВС про виявлені хронічні захворювання у позивача, останній не перебував на лікарняному протягом 4 місяців, що свідчить про відсутність підстав для направлення ОСОБА_1 на проходження М(ВЛ)К.

Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 95 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські зобов`язані щороку проходити комплексний медичний огляд (диспансеризацію), а за необхідності - цільові медичні огляди, психофізіологічні обстеження і тестування в порядку, визначеному Міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 9 ст. 95 Закону України «Про Національну поліцію» та з метою належної організації проходження комплексного медичного огляду (диспансеризації) поліцейськими наказом МВС України від 10.12.2015 № 1561 затверджений Порядок проходження комплексного медичного огляду (диспансеризації) поліцейськими (далі - Порядок), який, у свою чергу, також не передбачає обов`язкового проходження огляду у зв`язку із переміщенням поліцейського в порядку ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно абз. 2 п. 7 розділу Ш Порядку при виявленні у поліцейського, який пройшов профілактичний медичний огляд, хвороб, що є протипоказанням до виконання робіт, керівнику органу поліції направляється інформація про поліцейського, який за станом здоров`я потребує направлення на огляд до медичної комісії закладу охорони здоров`я МВС для визначення його придатності до подальшої служби, за формою відповідно до додатка 1 до цього Порядку.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію» обов`язково проходять медичне обстеження з метою визначення стану здоров`я та перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження тільки кандидати, які виявили бажання вступити на службу в поліції (ч. 1 ст. 50 Закону У країни «Про Національну поліцію»).

Законом України «Про Національну поліцію» не передбачено обов`язкового направлення поліцейського на проходження М(ВЛ)К у випадку його переміщення на посаду в порядку ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» на рівнозначну посаду в інтересах служби.

Поліцейські проходять медичні огляди та психофізіологічні обстеження і тестування під час щорічного комплексного медичного огляду (диспансеризації) в порядку ч. 9 ст. 95 Закону України «Про Національну поліцію» та направляються на проходження М(ВЛ)К за наявності підстав, визначених у розділі ІП Положення про М(ВЛ)К або абз. 2 п. 7 розділу Ш Порядку з метою визначення придатності для подальшої служби в поліції.

У зв`язку із внесенням до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», які набрали чинності 18.05.2024, та необхідністю постановки поліцейських на військовий облік, ОСОБА_3 у липні 2024 року проходив ВЛК у ДУ «ТМО МВС України по Сумській області» відповідно до Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 № 285.

З матеріалів справи вбачається, що до апеляційної скарги ОСОБА_1 додає копію Довідки військово- лікарської комісії № 1726 від 18.06.2024 відповідно до якої позивач «Придатний до військової служби», що спростовує ОСОБА_1 щодо неможливості проходження служби на посаді поліцейського батальйону поліції особливого призначення за станом здоров`я.

Щодо доводів позивача в апеляційній скарзі про різницю у грошовому забезпеченні, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано до суду довідку про розмір грошового забезпечення за посадою поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВП № 2 (с. Краснопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області (посада, на якій перебував ОСОБА_1 до переміщення) та довідку про розмір грошового забезпечення поліцйеського взводу № 1 роти № 1 батальону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області (посада, на яку спірним наказом переміщено позивача).

Вищезазначені довідки підтверджують, що розмір складових грошового забезпечення позивача не змінився, а саме: Посадовий оклад залишився незмінним 2470 грн; Доплата за спеціальне звання залишилась не зміна 1000 грн; Доплата за вислугу років залишилась не зміна (30%) 1041,00 грн. Надбавкаа за спеціальні умови проходження служби залишилась не зміна (40%) 1804,40 грн.

Єдиними складовими, які фактично змінились після прийняття оскаржуваного наказу, є відсоток премії, який змінився у сторону збільшення. До переміщення премія позивача становила 204,557% (12918,59 грн.), а після видання наказу про переміщення становить 252,298% (15933,63 грн.).

Отже, колегія суддів вважає, що обґрунтування апеляційної скарга позивачем зменшенням розміру грошового забезпечення після переміщення є необгрунтованим та таким, що спростовується матеріалами справи.

Так, розмір посадових окладів та надбавок не може вважатися належним обґрунтуванням рівнозначності або нерівнозначності посад в поліції в розумінні Закону України «Про Національну поліцію», оскільки частиною 2 статті 65 зазначеного Закону визначено, що єдиним критерієм рівнозначності посад є граничні спеціальні звання за посадами.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги правові висновки, Верховного Суду у постанові від 17.10.2019 у справі № 420/5192/18, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, та у постановах від 11.08.2020 у справі № 620/2624/19, від 12.05.2022 у справі № 400/2741/19, від 30.06.2021 у справі № 620/1190/20, від 29.09.2021 у справі № 240/20512/20, від 30.09.2021 у справі № 640/20160/18, від 26.01.2021 у справі № 826/10785/17, від 23.06.2021 у справі № 240/14986/20, від 28.12.2021 у справі № 400/3525/19, на які посилається позивач в обґрунтування позову оскільки, оскільки такі висновки було зроблено за іншого правового регулювання спірних правовідносин, тобто до моменту прийняття Закону України від 15.03.2022 «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», який набрав чинності 01.05.2022.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про Національну поліцію» відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

З урахуванням положень ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» слід зазначити, що позиція ОСОБА_1 щодо застосування до спірних правовідносин положень КЗпП та Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є помилковою.

Відповідно до статті 59 Закону № 580) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно зі статтею 65 Закону №580, переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону; 4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Відповідно до частин 7, 8 статті 65 Закону № 580, переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників. Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Отже, за змістом вказаних норм, отримання згоди на переміщення передбачено лише у випадку переміщення за ініціативою самого поліцейського. В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського. Зокрема, до таких обставин належить і переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Відповідно до частини 5 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію», з метою визначення порядку підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими, наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок № 1235).

Відповідно до розділу II Порядку підставою для видання наказів по особовому складу є, зокрема, призначення на посади, переміщення по службі, тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою.

Відповідно до п 1,2 розділу Ш Порядку видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів полиці, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Відповідно до Переліку документів з питань проходження служби, затвердженого наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235, такими документами є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 11.03.2024 начальнику ГУ НП в Сумській області подавалась доповідна записка від командира батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області щодо укомплектування посад підрозділу (а.с. 40-41).

Рапортом т.в.о. начальника Сумського районного управління поліції ГУ НП в Сумській області, начальнику ГУ НП в Сумській області надано список кандидатів з числа найбільш підготовлених та кваліфікованих працівників підрозділу для укомплектування вакантних посад БПОП ГУ НП. Серед найбільш підготовлених та кваліфікованих поліцейських, був визначений і поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 (с. Краснопілля) Сумського районного управління поліції ГУ НП в Сумській області Цьома М.М. (а.с. 42)

Після цього, 24.04.2024 начальнику ГУ НП в Сумській області було подано подання щодо призначення на посаду поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУ НП в Сумській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (а.с. 38-39), а 25.04.2024 прийнято наказ № 160 о/с яким, відповідно до пункту 2 (переміщення поліцейського для більш ефективної служби виходячи з інтересів служби) частини 1 та частини 8 (поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначати на посаду та звільнення з посади) статті 65 Закону України Про Національну поліцію України, позивача призначено на згадану посаду (а.с. 14).

Отже, підставою для видання наказу ГУНП в Сумській області від 25.04.2024 № 160 о/с є подання т.в.о. заступника начальника ГУНП в Сумській області від 24.04.2024, яке вмотивовано зокрема наявністю 23 вакантних посад молодшого складу поліції у БПОП ГУНП в Сумській області, що унеможливлює належне виконання функцій, покладених на даний підрозділ ГУНП в Сумській області в умовах введеного воєнного стану та необхідністю переведення позивача для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Подання від 24.04.2024 за формою та змістом відповідає Додатку 2 до Переліку документів з питань проходження служби, затвердженого наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235.

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що переміщення ОСОБА_1 здійснено за ініціативою керівників органів поліції, з метою забезпечення більш ефективної служби та в інтересах служби, у зв`язку з чим, отримання згоди поліцейського на таке переміщення законом не передбачено.

Вирішуючи спір, також слід зазначити, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.

Законом України від 15.03.2022 № 2123-IX "Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" частину 8 статті 65 Закону № 580 доповнено абзацом другим відповідно до якого поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

У рішенні № 8-рп/2002 від 07.05.2002 Конституційний Суд України зазначив, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні питання або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Приймаючи до уваги те, що порядок переміщення поліцейських по службі врегульовано спеціальним Законом України "Про Національну поліцію", підстави для застосування до спірних правовідносин Кодексу законів про працю України, відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ ГУНП в Сумській області від 25.04.2024 № 160 о/с про призначення ОСОБА_1 на посаду поліцейського взводу № 1 роти № 1 БПОП ГУНП в Сумській області, виданий у межах повноважень та у відповідності до вимог наказу МВС України від 21.11.2016 № 1235 та пункту 2 частини 1, частини 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» (за ініціативою керівника в інтересах служби, у зв`язку із чим отримання згоди поліцейського на таке переміщення законом не передбачено).

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 року по справі № 480/3997/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 по справі № 480/3997/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва О.А. Спаскін