Справа № 381/676/25
Суддя: Самуха В. О.
Дата ухвалення: 2025-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Рішення

Іменем України

13 березня 2025 року Фастівський міськрайонний суд у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судового засіданні в спрощеному позовному провадженні в м. Фастів Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративного правопорушення, -

Встановив:

10 лютого 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі, позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі, ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративного правопорушення.

За змістом заявлених позовних вимог стверджується про незаконність притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного штрафу.

Зокрема, стверджується, що за відсутності фактичних та правових підстав, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення від 05 лютого 2025 року № 02-25 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 25 500 гривень.

Згідно цієї постанови, 01 лютого 2025 року в 11.30 годин в ході здійснення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає призову під час мобілізації, перебуває у розшуку за неприбуття по повістці, відмовився проходити ВЛК.

Своїми діями порушив вимоги частини 10 статті 1, частини 11 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вимоги інших підзаконних НПА, наведених в оскаржуваній постанові.

Позивач не погоджується з доводами про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення та стверджує, що порушено процедуру його направлення на ВЛК, не відображено суті правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні докази вчинення ним винного та протиправного діяння. Як наслідок оскаржувана постанова є незаконною, підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання на 05 березня 2025 року, витребувано від відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення та документів, що стали підставою для винесення оскаржуваної постанови.

Вимоги про надання витребуваних доказів відповідачем виконаними не були.

05 березня 2025 року сторони та їх представники не з`явились для участі в судовому засіданні, внаслідок чого судове засідання було відкладеним на 12 березня 2025 року на 16.30 годин.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2025 року повторно витребувані від відповідача матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Вимоги ухвали про надання витребуваних документів повторно виконаними не були.

В судове засідання, призначене на 12 березня 2025 року, не з`явились позивач та представник відповідача, були повідомлені належним чином про час і дату проведення судового засідання.

В судовому засіданні, призначеному на 12 березня 2025 року в режимі відео конференції приймав участь представник позивача адвокат Січеславський Ігор Анатолійович, який підтвердив факт належного повідомлення позивача про час і дату проведення судового засідання та зазначив про неможливість явки останнього в судове засідання у зв`язку із віддаленістю місця проживання.

Також представник позивача не заперечував щодо можливості проводити судовий розгляд без позивача та представника відповідача.

З урахуванням викладеного, суд, керуючись приписами частини 1 статті 205 КАС України, ухвалив проводити судовий розгляд без участі позивача та представника відповідача.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, наголосив на протиправності оскаржуваної постанови та відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

На уточнюючи питання суду пояснив, що 01 лютого 2025 року позивача було затримано та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 , повістки та інші документи із зазначенням причин виклику позивачу не вручались, протокол про затримання позивача складеним не був.

Згідно тверджень представника позивача, йому не відомо, щоб позивач перебував у розшуку чи попередньо не з`явився до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Представник позивача зазначив, що відсутні будь-які докази вчинення адміністративного правопорушення, відмова від проходження ВЛК не зафіксована належним чином, процедура направлення на ВЛК порушена.

Представник позивача вказував, що позивачу під час перебування у ІНФОРМАЦІЯ_5 не були роз`яснені наслідки відмови від проходження ВЛК.

Також адвокатом Січеславським І.А. було уточнено, що справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 необхідно закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

12 березня 2025 року в судовому засіданні після закінчення з`ясування обставин справи і перевірки їх доказами суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, у відповідності до приписів частини 2 статті 227 КАС України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено було до 13 березня 2025 року до 10 години 30 хвилин.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Так, судом встановлено, що 01 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол № 02/2025 про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП (а. с.30).

Згідно з протоколом, 01 лютого 2025 року в 11.30 годин в хорді проведення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає призову під час мобілізації, перебуває у розшуку за неприбуття по повістці, відмовився від проходження ВЛК.

В поясненнях до вказаного протоколу позивач власноручно написав, що перебував в селищі Чабани проїздом, бажає проходити ВЛК за місцем проживання в місті Свалява. Додатково просив направити його у РТЦК міста Свалява (а. с. 31).

05 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 було винесено постанову № 02-25 про накладення адміністративного стягнення за частиною 3 статті 210-1 КАС України у вигляді штрафу в розмірі 25 500 гривень (а. с. 16).

За змістом цієї постанови, 01 лютого 2025 року в 11.30 годин в хорді проведення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає призову під час мобілізації, перебуває у розшуку за неприбуття по повістці, відмовився від проходження ВЛК.

З урахуванням наведених вище обставин, позивача визначено винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Позивач заперечує законність його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та стверджує, що була порушена процедура направлення на ВЛК та, як наслідок, його дії не є протиправними та не містять ознак складу інкримінованого правопорушення, до того ж, відповідачем не надано доказів для підтвердження факту відмови позивача від проходження ВЛК.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, на адресу суду не направив копії витребуваних судом документів, в тому числі й згідно з повторною ухвалою суду від 05 березня 2025 року про витребування доказів.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що спірні правовідносини урегульовані наступними правовими нормами.

Так, згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та остаточне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з наданням ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушеного з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначає Конституцію цією законами України; 2) з використанням повторення з наданням, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх основних, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілей, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Стаття 6 КАС України передбачає, що суд при вирішенні справ керується принципом верховенства прав, відповідно до якої окремої людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та актуальністю змісту і спрямованості діяльності держави.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначені загальні засади проходження в Україні військової служби, регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до п. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

Проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації та в особливий період (далі Порядок № 650).

Вказаним Порядку № 560 визначено, зокрема, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.

Пунктом 68 Порядку № 560 встановлено, що у мирний час під час визначення призначення резервіста або військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ) вони проходять медичний огляд, за результатами якого таким особам оформляється довідка з висновком щодо придатності до військової служби. Строк дії такої довідки становить п`ять років. Придатним до військової служби резервістам та військовозобов`язаним вручається мобілізаційне розпорядження.

Згідно із пунктом 69 Порядку № 560 резервісти та військовозобов`язані, які в мирний час були призначені на комплектування військових частин (установ) з врученням мобілізаційних розпоряджень під час мобілізаційного розгортання Збройних Сил та інших військових формувань, призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період за результатами раніше пройдених медичних оглядів та їх опитування про наявність або відсутність скарг на стан здоров`я. Резервісти або військовозобов`язані, у яких відсутні скарги на стан здоров`я, на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не направляються.

Особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.

Громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

Згідно абзацу 1 і 4 пункту 74 Порядку № 560, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Згідно пункту 3.1 розділу 3 глави ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оброни від 14.08.2002 року № 402, з подальшими змінами, медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України, на підставі направлення за формою, наведеною у додатку 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП.

Зміст процитованих вище правових норм свідчить, що: 1. Про необхідність проходження медичного огляду призовників чи військовозобов`язаних приймається рішення військово-лікарської комісії чи ТЦК та СП, 2. Громадяни, які прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних, на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою, 3. Під час вручення направлення військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Разом із тим, з досліджених матеріалів справи не можливо встановити, що громадянин ОСОБА_1 у передбачений законодавством спосіб був викликаним до ІНФОРМАЦІЯ_4 для проходження медичного огляду, йому була врученою повістка, попередньо було прийнятим відповідне рішення про його направлення для проходження медичного огляду та в подальшому під підпис йому було роз`яснені наслідки відмови від проходження медичного огляду.

Суд констатує, що представниками відповідача не надано доказів того, що позивачу була вручена повістка з зазначенням часу і дати проходження ВЛК та було прийнятим рішення військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про направлення позивача для проходження медичного огляду. Зокрема, оригінал чи належним чином засвідчена копія повістки про направлення позивача для проходження ВЛК до матеріалів справи не долучені, в тому числі на виконання ухвали суду про витребування документів.

З огляду на приписи частини 2 статті 77 КАС України, доведення обставин щодо правомірності оскаржуваних дій та рішень покладено на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, відтак, процесуальний обов`язок надання доказів щодо правомірності своїх дій та дотримання передбачених законодавством процедур теж покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в передбачений процесуальним законом спосіб відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій в частині організації проходження ВЛК позивачем.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення є протиправність діяння та вина особи, що його вчинила.

Згідно приписів частини 3 статті 210-1 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Диспозиція цієї норми є відсильною та передбачає можливість притягнення до відповідальності за порушення необмеженого переліку профільних законодавчих норм, як законів, так і підзаконних нормативно-правових актів. В даному випадку термін «законодавство», на думку суду, повинен вживатися у значенні, наведеному в рішенні КСУ від 09 липня 1998 року по справі № 17/81-97 (справа про тлумачення терміну «законодавство»).

Далі, використаний в статті 210-1 КУпАП термін «порушення», на думку суду, включає як активну протиправну поведінку, так і бездіяльність, тобто утримання від виконання обов`язкових дій, що характеризується протиправністю.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом п. 1 частини 1 ст. 247 КУпАП умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, на підставі належних та допустимих доказів поза розумним сумнівом встановити, що особою вчинено протиправне та винне діяння, що містить всі ознаки конкретного складу адміністративного правопорушення.

Отже, в контексті фактичних обставин цієї справи та наведених аргументів сторін публічно-правового спору, суду належить перевірити обставини щодо вчинення позивачем, як особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП та встановити, чи досліджені докази свідчать про вчинення ОСОБА_1 винного та протиправного діяння, що порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

В даному випадку суд приходить до висновку, що дії позивача щодо відмови від проходження ВЛК не мають протиправного та винного характеру та не свідчать про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, так як було порушено процедуру направлення позивача для проходження ВЛК та не повідомлено останнього про відповідальність за відмову від проходження ВЛК.

З урахуванням викладеного, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення і, як наслідок, оскаржувана ним постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню.

Додатково, суд критично оцінує доводи позивача про незаконність його затримання працівниками поліції, так як жодних доказів на підтвердження цих обставин суду не надано.

Проте, відсутність доказів існування вказаних вище обставин не впливає на висновки суду щодо незаконності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Далі, згідно приписів пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду цієї справи суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Дана правова норма не конкретизує підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, тому судом в даному випадку мають бути застосовані підстави, передбачені частиною 1 статті 247 КУпАП.

З огляду на те, що в діях позивача не встановлений склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Далі, згідно з висновками, наведеному в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд не повинен надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника.

З урахуванням того, що судом в повній мірі встановлено незаконність притягнення позивача до адміністративної відповідальності з огляду на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, суд не вбачає за доцільне піддати оцінці інші аргументи позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду, зокрема, позовної заяви.

Отже, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 255, 265, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 4, 12, 46, 72, 77, 229, 241-256, 257, 286 КАС України, суддя,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати Постанову № 02-25 від 05 лютого 2025року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за частиною 3 статі 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП закрити згідно пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 485,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.