Справа № 160/28775/23
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 березня 2025 року Справа №160/28775/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Златіна С.В.,

за участі секретаря судового засідання Дубина Ю.О.

представника позивача не з`явився

представника відповідача Кириченко Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні звіт відповідача у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 року у справі №160/28775/23 позовну заяву - задоволено частково:

визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після перенесеної травми з 05.05.2023 р. по 26.05.2023 року, з 19.06.2023 року по 23.06.2023 року, з 23.06.2023р. по 16.08.2023 року.

зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після перенесеної травми з 05.05.2023 р. по 26.05.2023 року, з 19.06.2023 року по 23.06.2023 року, з 23.06.2023р. по 16.08.2023 року.

в іншій частини позовних вимог відмовлено

Рішення суду набрало законної сили.

Ухвалою суду від 06.02.2025 року зобов`язано відповідача надати суду звіт про виконання рішення суду.

18.02.2025 року відповідач надав суду звіт про виконання рішення суду, у якому вказав, що рішення суду виконано: грошові кошти виплачено позивачу за період з 05.05.2023 року по 26.05.2023 року та за період з 19.06.2023 року по 16.08.2023 року у розмірі 188 738,71 грн. та у розмірі 54 358,29 грн.

Позивач надав суду письмові заперечення на звіт відповідача, у якому вказує, що грошові кошти, які були виплачені позивачу стосувалися відпускних виплат та інших компенсаційних виплат, що не пов`язані з виплатами на лікування у зв`язку з пораненням. Також позивач вказує на те, що мав отримати від відповідача більшу суму грошових коштів ніж фактично отримав.

Згідно вимог ч.1 ст. 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.

Ухвалою суду від 27.02.2025 року призначено до розгляду питання про прийняття звіту відповідача до розгляду у судовому засіданні на 05.03.2025 року та витребувано від відповідача інформацію про те, з чого саме складалися суми виплат.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через систему Електронний суд.

Відповідач у судовому засіданні підтримав свій звіт та повідомив про виконання рішення суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та сторін, зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу (ч.1 ст. 382-3 КАС України).

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення (ч.3 ст. 382-3 КАС України).

Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними (ч.5 ст. 382-3 КАС України).

Зокрема, в постанові від 3 квітня 2019 року у справі №820/4261/18 Верховний Суд встановив необхідність існування в спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. У зв`язку з цим, суди попередніх інстанцій при вирішенні спору мають дослідити характер правовідносин, що виникли між сторонами та звертати увагу, що підставою звернення до суду з даним позовом є невиконання судового рішення. Порушенням норм процесуального права є незастосування спеціальних правових норм, передбачених у статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням суду зобов`язано відповідача вчинити певні дії: нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після перенесеної травми з 05.05.2023 р. по 26.05.2023 року, з 19.06.2023 року по 23.06.2023 року, з 23.06.2023р. по 16.08.2023 року.

Судом встановлено, що відповідач виплатив позивачу грошові кошти з 05.05.2023 р. по 26.05.2023 року, з 19.06.2023 року по 23.06.2023 року, з 23.06.2023р. по 16.08.2023 року, що підтверджується копією довідки від 05.03.2025 року № 235/Ф військової частини НОМЕР_1 за підписом командира та начальника фінансово-економічної служби; у довідці вказано, що грошові кошти це є саме додаткова винагорода, виплачена позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168.

Суд у рішенні не визначив конкретних сум, які відповідач повинен виплатити позивачу, а лише зазначив період часу, за який така виплата повинна мати місце, а тому у разі незгоди позивача із сумою компенсації він повинен подати новий позов до суду.

Окремо, суд зазначає, що період з 08.02.2023 року по 15.02.2023 року не зазначений у резолютивній частині судового рішення, а тому суд не може вимагати від відповідача виплати грошових коштів за цей період.

Також суд зазначає, що відповідач під час виплати грошових коштів на виконання рішення суду у даній справі утримав з позивача зайво виплачені грошові кошти у розмірі 28 580,65 грн. за інший період з 15.03.2023 року по 21.03.2023 року. Оскільки виплата та утримання відповідачем грошових коштів за період з 15.03.2023 року по 21.03.2023 року не охоплюється предметом спору у даній справі, то суд не може надавати оцінку таким діям відповідача.

Також суд зазначає, що відповідач під час виплат сум позивачу утримав суму військового збору.

За вказаних обставин рішення суду відповідачем виконано повністю, а тому суд приймає звіт відповідача від 18.02.2025 року.

Керуючись ст. 256, 382 КАС України суд

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти звіт Військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2025 року про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 року у справі № 160/28775/23.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.В. Златін