Справа № 160/32772/23
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/32772/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Шлай А.В.,

розглянувши в м. Дніпрі в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2024, (суддя суду першої інстанції Олійник В.М.) прийняте у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі, в адміністративній справі №160/32772/23 за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

14.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною і скасувати постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , НОМЕР_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №1589/04-36-07-14/РРО/-ФС/01 від 28 березня 2023 року у розмірі 65000 (шістдесят п`ять) тисяч гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, оскільки про її винесення не було відомо, про розгляд справи про накладення штрафу він не був сповіщений, копія постанови йому не надсилалась.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 15.03.2024 в задоволенні позовних вимог відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обгрунтована доводами адміністративного позову. Також, позивач наголошує, що акт фактичної перевврки є неналежним доказом виявлення правопорушення, він не може бути прийнятий до уваги.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необгрнутованість доводів скарги позивача, просить рішення суду залишити без змін, а апелцйну скаргу - без задоволення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 як фізична особа-підприємець, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за номером 2 061873. Основний вид діяльності: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці отримано лист Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 06.02.2023 року №7038/6/04-36-07-14-10 та копія Акта (довідки) фактичної перевірки від 19.09.2022 реєстраційний №1589/04/36/07/14/РРО/ НОМЕР_2 у відношенні ФОП ОСОБА_1 проведеної Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю в частині не оформлення трудового договору з гр. ОСОБА_2 , яку фактично допущено до роботи ФОП ОСОБА_1 без укладання трудового договору (контракту).

Відповідно до копії Акта (довідки) фактичної перевірки від 19.09.2022 реєстраційний №1589/04/36/07/14/РРО/ НОМЕР_2 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області у період з 12.09.2022 по 19.09.2022 проведено перевірку господарської одиниці кафе ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , суб`єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Під час проведення фактичної перевірки виявлено факт порушення законодавства про працю в частині не оформлення трудового договору з гр. ОСОБА_2 , яку фактично було допущено до роботи ФОП ОСОБА_1 без укладання трудового договору (контракту).

Листом Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Щодо одержання документів №ПС/3.1/4907-23 від 23.02.2023, відповідно до абз.7 п.2 та абз.2 п.3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, повідомлено позивача про надходження 21.02.2023 копії Акта (довідки) фактичної перевірки, реєстраційний №1589/04/36/07/14/РРО/ НОМЕР_2 від 19.09.2022, під час якої виявлені порушення законодавства про працю.

Лист Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №ПС/3.1/4907-23 від 23.02.2023 направлено засобами поштового зв`язку на адресу ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 950), проте поштове відправлення було повернуто на адресу відповідача з відміткою АТ Укрпошта за закінченням терміну зберігання.

28.03.2023 року на підставі Акта (довідки) фактичної перевірки, реєстраційний №1589/04/36/07/14/РРО/ НОМЕР_2 від 19.09.2022 щодо порушень суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю та зайнятість населення, керуючись статтею 265 Кодексу законів про працю України, статтею 53 Закону України Про зайнятість населення, Порядком накладення штрафів законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (зі змінами), та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, Південно-Східним міжрегіональним управління Державної служби з питань праці винесено постанову №1589/04-36-07-14/РРО/-ФС/01 від 28.03.2023 року про накладення штрафу на позивача у сумі 65000 грн.

Постанова про накладення штрафу №1589/04-36-07-14/РРО/-ФС/01 від 28.03.2023 року направлена засобами поштового зв`язку на адресу ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 364), проте поштове відправлення було повернуто на адресу відповідача з відміткою АТ Укрпошта за закінченням терміну зберігання.

Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що постанова про накладення штрафних санкцій є правомірною, прийнято в порядку та в межах повноважень визначених Законом.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі Порядок №509), який визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами третьою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення (далі - штрафи).

Пунктом 1 Порядку №509 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення (далі - штрафи).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

В силу вимог абзацу другого пункту 2 Порядку №509 (в редакції Постанови №823) штрафи накладаються на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Таким чином, Порядком №509 в редакції Постанови №823 було визначено, що будь-який акт перевірки податкового органу є підставою для накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю в разі встановлення такого порушення в ході перевірки.

Водночас, оскільки Постанова №823 визнана судом протиправною та нечинною з дня набрання законної сили рішенням у справі №640/17424/19 (14.09.2021) діє редакція абзацу другого пункту 2 Порядку №509 до змін, внесених Постановою №823.

Так, відповідно до абзацу другого пункту 2 Порядку №509 (в редакції до внесених Постановою №823 змін) штрафи можуть бути накладені на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Як видно з матеріалів справи, оскаржувана постанова про накладення штрафних санкцій була прийнята відповідачем на підставі Акта (довідки) фактичної перевірки, реєстраційний №1589/04/36/07/14/РРО/ від 19.09.2022, складеного Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.

Перевірка була призначена на підставі ст. 20, ст. 80 ПК України з питань дотримання податкового кодексу України, Кодексу законів про працю України, ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ЗУ «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронний сигаретах та пального».

Як зазначає позивач, що підтверджується матеріалами справи, за наслідками проведеної фактичної перевірки, оформленої Актом №1589/04/36/07/14/РРО/ від 19.09.2022, Головним управління ДПС у Дніпропетровській області також були прийняті податкові повідомлення рішення про застосування штрафних санкцій за порушення вимог податкового та іншого законодавства.

Не погодившись з означеними податковими повідомленнями рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Так, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.10.2023 у справі №160/4991/23 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволені. Визнано протиправним і скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () від 14.10.2022 № про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 фінансових санкцій у вигляді штрафу на суму 70 (сімдесят) гривень 00 копійок, Визнано протиправним і скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () від 14.10.2022 № про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 фінансових санкцій у вигляді штрафу на суму 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Під час розгляду справи №160/4991/23 суд встановив, що відповідач не мав права проводити фактичну перевірку, оформлену актом №1589/04/36/07/14/РРО/ НОМЕР_2 від 19.09.2022, на підставі пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Оскільки фактична перевірка позивача призначена не з конкретних питань, за відсутності у податкового органу інформації про порушення податкового законодавства на час призначення перевірки, отже, це підтверджує відсутність у відповідача законних підстав для призначення такої перевірки.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду відступила від висновків, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки.

У цій постанові Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава). Оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

У постанові Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, окрім наведених вище висновків, погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Колегія суддів враховує, що наведена вище судова практика склалась з приводу дещо інших правовідносин, зокрема щодо правомірності донарахування податкових зобов`язань за наслідками проведення фактичної перевірки без наявності на те правових підстав, між тим, вказує, що спірні відносини, які є предметом розгляду в цій справі є спорідненими з тими, що становили предмет розгляду Верховним Судом, адже мова йде про прийняття суб`єктом владних повноважень рішень на реалізацію перевірки, проведеної без достатніх на те правових підстав. Колегія суддів зазначає, що оскільки постанова про накладення штрафних санкцій за порушення законодавства про працю була винесена на підставі фактичної перевірки, яка визнана судом незаконною, тобто судом констатовано, що відповідач не міг проводити таку перевірку, а отже перевірка не повинна створювати для позивача жодних правових наслідків. Водночас, сам по собі акт перевірки, яка є незаконною, не може бути розцінений судом як належний та допустимий доказ вчинення позивачем будь-яких порушень в сфері трудового законодавства.

За викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постанову про накладення на позивача штрафних санкцій за порушення законодавства про працю необхідно скасувати.

Вищенаведене залишилось поза увагою суду першої інстанції, внаслідок чого судом помилково прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 в адміністративній справі № 160/32772/23 та прийняти нову постанову.

Визнати протиправною та скасувати постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , НОМЕР_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №1589/04-36-07-14/РРО/-ФС/01 від 28 березня 2023 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник

суддя А.В. Шлай