Справа № 815/3165/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 815/3165/17

Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Дата і місце ухвалення 12.11.2024р., м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Семенюка Г.В.

Шляхтицького О.І.

при секретарі Аргіровій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 та командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у відповіді від 26 квітня 2017 року № 674 на звернення позивача від 26 квітня 2017 року про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про надання позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного надіслання (надання) письмової заяви від 26 квітня 2017 року № 674 протягом 45 днів з дня реєстрації, на звернення позивача від 26 квітня 2017 року № 851 про матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., завдану неправомірними діями та бездіяльністю при розгляді звернення позивача від 26 квітня 2017 року про матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року по справі №815/3165/17 (у складі головуючої судді Цховребової М.Г.), залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 листом від 26.04.2017 р. № 674 на заяву ОСОБА_1 про матеріальну допомогу за 2017 рік для вирішення соціально-побутових питань, вх. № 851 від 26.04.2017 р. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про матеріальну допомогу за 2017 рік для вирішення соціально-побутових питань, вх. № 851 від 26.04.2017 р., з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач, наданої судом у рішенні. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 року (у складі головуючої судді Цховребової М.Г.) заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (в порядку ст. 383 КАС України) задоволено. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , вчинені нею при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 815/3165/17 стосовно повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про матеріальну допомогу за 2017 рік для вирішення соціально-побутових питань, вх. № 851 від 26.04.2017 р., з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач, наданої судом у рішенні. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 вжити заходи реагування щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, що призвело до неналежного виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 815/3165/17. Про вжиті заходи повідомити Одеський окружний адміністративний суд протягом одного місяця з дня отримання копії окремої ухвали.

14.09.2023 військова частина НОМЕР_1 подала відповідь щодо виконання окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 року.

28.08.2024 ОСОБА_1 подав до Одеського окружного адміністративного суду запит, в якому просив повідомити щодо дій вчинених військовою частиною НОМЕР_1 на виконання окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 року.

03.09.2024 Одеський окружний адміністративний суд повідомив ОСОБА_1 , що згідно даних системи документообігу суду 26.09.2023 до Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/3165/17 на виконання окремої ухвали від 10 серпня 2023 року надійшов лист Військової частини НОМЕР_1 від 14 вересня 2023 року вих. №412/2154, в якому повідомлено що на виконання рішення суду від 17.08.2022 року військовою частиною НОМЕР_1 було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та відповідь направлена на адресу заявника. Також в листі зазначено, що на виконання рішення суду ВЧ НОМЕР_1 було здійснено нарахування та виплата на користь ОСОБА_1 2270,00 гривень, що підтверджується відомістю нарахування коштів №266 від 19.08.2022.

12.09.2024 ОСОБА_1 подав заяву про визнання протиправної бездіяльності відповідача на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 в адміністративній справі № 815/3165/17 (у порядку статті 383 КАС України), у прохальній частині якої заявник просив суд:

- визнати протиправну бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , що призвело до порушення права ОСОБА_1 , підтвердженого рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 в адміністративній справі № 815/3165/17;

- забезпечити ефективне виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 815/3165/17;

- встановити реальний судовий контроль за виконанням військовою частиною НОМЕР_1 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі №815/3165/17;

- постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності командира військовій частині НОМЕР_1 , відповідального за виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 815/3165/17 та невиконання окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду в адміністративні справі №815/3165/17 від 10 серпня 2023 року, зокрема накладення штрафу у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- задовольнити клопотання позивача про накладення штрафу на командира військовій частині НОМЕР_1 , відповідального за виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 815/3165/17 та невиконання окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду в адміністративні справі № 815/3165/17 від 10 серпня 2023 року, у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- постановити окрему ухвалу стосовно командира військовій частині НОМЕР_1 стосовно умисного невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 815/3165/17 та невиконання окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду в адміністративні справі №815/3165/17 від 10 серпня 2023 року та внесення завідомо неправдивих відомостей щодо виконання Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 815/3165/17 відповідно окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду в адміністративні справі №815/3165/17 від 10 серпня 2023 року, зазначеного у листі військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2023 за №412/2154 (реєстраційний номер Одеського окружного адміністративного суду вхід. № 32496/23 від 26.09.2023), що місять ознаки злочину передбаченого частини 1 статті 366 та частиною 2 статті 382 КК України;

- надіслати прокурору або органу досудового розслідування окрему ухвалу стосовно порушення законодавства, та встановити в ній строк для надання суду відповіді, про вжиті ними заходи.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправної бездіяльності відповідача на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 в адміністративній справі № 815/3165/17 (у порядку статті 383 КАС України) повернуто без розгляду.

Повертаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що із клопотанням заявник звернувся лише 12.09.2024 року, тобто з пропуском десятиденного строку, який встановлено ст. 383 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити окрему ухвалу стосовно відповідача щодо введення суд в оману та притягнення до відповідальності командира військової частини НОМЕР_2 , по Документ сформований в системі «Електронний суд» 25.11.2024 17 залученню звіту від 14.09.2023 за №412/2154 до якого внесено завідомо неправдивих відомостей щодо виконання судових рішень (лист військової частини від 17.08.2022 року № 412/1280) по виконанню рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі №815/3165/17, дії якого уже визнанні протиправними відповідно окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 року в адміністративні справі №815/3165/17.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що заявник дізнався 03 вересня 2024 року з відповіді Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 № 03.1.10-90714 (далі відповідь суду від 03.09.2024 № 03.1.10-90714/24 ), що відповідач виконав рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 в адміністративній справі №815/3165/17.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано неналежне виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі №815/3165/17, відповідно окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року в адміністративні справі № 815/3165/17.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не досліджений лист військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2023 за №412/2154.

На думку апелянта відповідь військової частини НОМЕР_1 від 17.08.2022 за №412/1280, яка додана додатком до листа військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2023 за №412/2154 (реєстраційний номер Одеського окружного адміністративного суду вхід. № 32496/23 від 26.09.2023), що надав суд від 03.09.2024 № 03.1.10-90714/24, є неналежним виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі №815/3165/17, що є істотною обставиною, яку не врахував суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне:

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Згідно ст. 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Крім того, у Рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя; невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення.

Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачається право кожної людини на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо її прав та обов`язків.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Таким чином право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Гарантією забезпечення обов`язковості судового рішення є інститут судового контролю. Колегія суддів зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню судового рішення та відновленню порушених прав особи-позивача.

Кодексом адміністративного судочинства України передбачено можливість застосування декількох видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Так, Кодексом адміністративного судочинства України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду (ст. 382 КАС України). Іншим видом судового контролю є забезпечення особі права на звернення до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Вказані норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача. Аби застосувати один з видів судового контролю суд повинен мати обґрунтовані сумніви у належному виконанні суб`єктом владних повноважень свого конституційного обов`язку - виконання судового рішення. У свою чергу, особа, яка звертається із заявою про встановлення судового контролю, повинна навести достатні аргументи, які б підтверджували необхідність застосування судового контролю.

Статтею 383 КАС України закріплено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У частині 2 цієї статті встановлені вимоги до такої заяви. Так, у заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Відповідно до ч. 3 ст. 383 КАС України, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Частинами 4-6 статті 383 КАС України передбачено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 294 цього Кодексу. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Звертаючись у вересні 2024 року до суду першої інстанції, позивач просив, зокрема: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що призвело до порушення його права, підтвердженого рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 в адміністративній справі № 815/3165/17; забезпечити ефективне виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 815/3165/17; встановити реальний судовий контроль за виконанням військовою частиною НОМЕР_1 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі №815/3165/17;

постановити окремі ухвали про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності командира військовій частині НОМЕР_1 , відповідального за виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 815/3165/17 та невиконання окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду в адміністративні справі №815/3165/17 від 10 серпня 2023 року, зокрема накладення штрафу у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; накласти штраф на командира військовій частині НОМЕР_1 , відповідального за виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 815/3165/17 та невиконання окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду в адміністративні справі № 815/3165/17 від 10 серпня 2023 року, у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;- постановити окрему ухвалу стосовно командира військовій частині НОМЕР_1 стосовно умисного невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 815/3165/17 та невиконання окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду в адміністративні справі №815/3165/17 від 10 серпня 2023 року та внесення завідомо неправдивих відомостей щодо виконання Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 815/3165/17.

Повертаючи позивачеві подану ним заяву без розгляду, суд першої інстанції посилався на те, що питання про надання звіту щодо виконання судового рішення, постановлення окремої ухвали та накладення штрафу регулюються окремими нормами КАС України, а саме статтями 382, 383, 249 та 149 та не можуть бути розглянуті судом одночасно в межах однієї заяви, оскільки розгляд цих питань передбачає окремі процедури, встановлені КАС України.

З огляду на недотримання заявником положень правових норм КАС в частині форми складення заяви, що, як зазначив суд, не дає можливості суду розглянути заяву, суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення без розгляду.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Дійсно у поданій заяві ОСОБА_1 просив суд першої інстанції визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частин НОМЕР_1 щодо невиконання судового рішення, ухваленого на його користь і встановити судовий контроль, застосувати наслідки невиконання відповідачем судового рішення, а також відреагувати на порушення закону, шляхом постановлення окремої ухвали.

В свою чергу всі вимоги позивача безпосередньо пов`язані з доводами про довготривале невиконання відповідачем судового рішення, ухваленого на його користь, незважаючи, зокрема, і на наявність окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 року, та необхідність у зв`язку з цим звернення до суду для вжиття судом всіх передбачених КАС України заходів з метою спонукання відповідача виконати судове рішення.

Заходи, про вжиття яких просив позивач, передбачені як статтею 382 та 383 КАС України (яка передбачає постановлення судом ухвали в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу у разі встановлення наявності підстав для задоволення заяви позивача) та стосуються судового контролю за виконанням судових рішень, так і статтею 149 КАС України, що є реакцією суду на встановлення факту порушення закону.

Визначені вказаними статтями заходи, які можуть вживатись судом, передбачають постановлення судом за наслідком вирішення відповідних питань ухвал, які викладаються окремими документами.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що заявлення вимог про вжиття декількох заходів, передбачених окремими статями КАС України, саме по собі не свідчить про неможливість їх розгляду судом.

В свою чергу судом першої інстанції не наведено конкретних підстав, передбачених положеннями КАС України, які унеможливлюють розгляд поданої позивачем заяви.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі Bellet v. France від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа "повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права" (рішення у справах "Bellet v. France" та "Nunes Dias v. Portugal").

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі "Perez de Rada Cavanilles v. Spain").

Також Європейським судом з прав людини зазначено, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах "Zubac v. Croatia", "Beles and Others v. the Czech Republic", №47273/99, пп. 50-51 та 69, та "Walchli v. France", № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі П/9901/736/18 (провадження №11-989заі18) зазначила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №640/3040/21.

Враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, колегія суддів вважає, що повернення в даному випадку позивачеві поданої ним заяви без розгляду, за відсутності сумніву у прагненнях позивача, свідчить про прояв надмірного формалізму, що може призвести до позбавлення позивача гарантованого йому права на звернення до суду з питань виконання судового рішення, ухваленого на якого користь.

При цьому, як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, вказавши на неможливість розгляду поданої позивачем заяви через недотримання позивачем форми складення заяви (без зазначення конкретних недоліків, які б унеможливлювали такий розгляд), фактично здійснив розгляд такої заяви та надав оцінку дотриманню позивачем строків звернення до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України, що свідчить про наявність суперечностей між висновками суду, викладеними в оскаржуваній ухвали від 12.11.2024 року.

Доходячи висновку про невідповідність заяви позивача вимогам ч. 4 ст. 383 КАС України та наявністю через це підстав для повернення позивачеві поданої ним заяви без розгляду, суд першої інстанції пов`язав момент коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та з якого обчислюється встановлений цією статтею строк звернення до суду із заявою, із строком виконання відповідачем окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 року.

Так суд зазначив, що окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 року зобов`язано військову частину НОМЕР_1 вжити заходи реагування щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, що призвело до неналежного виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 815/3165/17 та про вжиті заходи повідомити Одеський окружний адміністративний суд протягом одного місяця з дня отримання копії окремої ухвали.

Суд дійшов висновку, що з урахуванням викладеного, заявник вважаючи протиправною бездіяльність щодо невиконання вимог окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 року, міг звернутися до суду в десятиденний строк після спливу строку встановленого вказаною ухвалою.

При цьому суд зазначив, що згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення окрема ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 року вручена військовій частині НОМЕР_1 24.08.2023 року, в той час як позивач звернувся до суду із заявою 12 вересня 2024 року, тобто з пропуском десятиденного строку, який встановлено ст. 383 КАС України.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:

Процесуальна норма ст. 383 КАС України спрямована на захист прав особи-позивача щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він має право звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності.

Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання застосування передбаченого статтею 383 КАС України строку подання заяви, у постанові від 07.07.2021 року у справі №9901/226/19 дійшла наступних висновків:

«Власне установлений частиною четвертою статті 383 КАС України десятиденний строк звернення особою-позивачем з відповідною заявою передбачає, що така особа має право подати заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності на стадії виконання судового рішення упродовж цього відтинку, щойно дізнається або не могла не дізнатися, що суб`єкт владних повноважень діє відносно неї протиправно (видає не ті рішення або не видає відповідних рішень, займає пасивну позицію щодо виконання рішення суду, вдається до інших подібних дій).

Для визнання моменту відліку строку подання заяви має значення також обставина чи були дії, бездіяльність, рішення відповідача протиправними і чи особа-позивач мала реальну можливість (повинна була) дізнатися про юридичну природу такої поведінки (рішення, дії, бездіяльності), тобто коли вона насправді стала суб`єктом відповідних правовідносин, зумовлених протиправною поведінкою відповідача на стадії виконання рішення.

Важливо, що не будь-яка інформація, що стосується виконання судового рішення, може бути свідченням неналежного (протиправного) виконання рішення суду, а лише та, зі змісту якої можна визначити її протиправність.

Отже, день (явище, фактор), з якого починається перебіг строку оскарження, не є статичним, він є мінливим, ситуативним, динамічним, залежить від конкретних умов виконання судового рішення, послідовності та ролі дій суб`єктів виконавчого провадження.

Видається правильним, що визначення цього дня має провадитися не стільки від якоїсь певної разової зовнішньої події, скільки від сукупності факторів, приміром таких, що залежать від ролі, характеру та ступеня участі як стягувача, так і боржника. Власне зі співвідношення змісту дій суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, з одного боку, і дієвого ставлення стягувача до таких дій, з другого, можна визначити правову природу цих дій, час, з якого вони виникли й упродовж якого вони тривають, а звідси визначити, чи знав про них позивач, і якщо реально знав (не міг не знати) і через якийсь проміжок часу звернувся за захистом від них, то тоді можна уяснити правову природу цього звернення й визначити, чи воно було вчасним або відбулося з пропуском строку.

Суд не повинен тлумачити положення частини четвертої статті 383 КАС України у такий спосіб, щоб створювати перешкоди для забезпечення виконання рішення суду, і має бути в одній системі координат із принципом обов`язковості судового рішення.»

Як встановлено судом, позивач вже звертався до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України, посилаючись на невиконання відповідачем судового рішення, за наслідком розгляду якої Одеським окружним адміністративним судом було постановлено окрему ухвалу та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 вжити заходи реагування щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, що призвело до неналежного виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 815/3165/17. Також вказаною ухвалою було зобов`язано військову частині НОМЕР_1 повідомити Одеський окружний адміністративний суд про вжиті заходи протягом одного місяця з дня отримання копії окремої ухвали.

У поданій 12.09.2024 року заяві, а також в апеляційній скарзі, апелянт вказував на те, що про допущення відповідачем протиправної бездіяльності з виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року в адміністративній справі №815/3165/17, він дізнався 03 вересня 2024 року з відповіді Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 року № 03.1.10-90714. Як вказав апелянт, аналіз отриманої відповіді суду від 03.09.2024 року № 03.1.10-90714 дає обґрунтовані підстави вважати, що відповідач станом на 11 вересня 2024 року не виконав рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 815/3165/17, а суд не забезпечив та не контролює виконання своїх судових рішень у визначеному законом порядку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у відповіді Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 року № 03.1.10-90714 на запит позивача від 28.08.2024 року про надання інформації про вжиті заходи реагування військовою частиною НОМЕР_1 відповідно окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року в адміністративні справі №815/3165/17, останньому повідомлено, що згідно даних системи документообігу суду 26.09.2023 до Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/3165/17 на виконання окремої ухвали від 10 серпня 2023 року надійшов лист Військової частини НОМЕР_1 від 14 вересня 2023 року вих. №412/2154, в якому повідомлено що на виконання рішення суду від 17.08.2022 року військовою частиною НОМЕР_1 було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та відповідь направлена на адресу заявника.

Також у відповіді вказано, що в листі зазначено, що на виконання рішення суду в/ч НОМЕР_1 було здійснено нарахування та виплата на користь ОСОБА_1 2270,00 грн, що підтверджується відомістю нарахування коштів №266 від 19.08.2022.

При цьому в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, яке відбулось 05.03.2025 року, позивач наголошував на тому, що документів від відповідача про виконання окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року він не отримував, такі документи (звіт) на його адресу відповідачем не надсилались, що не було спростовано самим відповідачем у справі.

Таким чином про надання на виконання окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року документів, які, як вважає відповідач, підтверджують факт виконання судового рішення у справі № 8105/3165/17, ухваленого на користь позивача, ОСОБА_1 дізнався лише з відповіді Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 року № 03.1.10-90714 та після ознайомлення з такими документами, вважаючи, що відповідач продовжує допускати протиправну бездіяльність, звернувся до суду із відповідною заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року.

В свою чергу заява позивача в порядку ст. 383 КАС України надійшла до суду першої інстанції 12.09.2024 року, тобто у межах десятиденного строку з моменту коли позивач мав об`єктивну можливість дізнатись про порушення своїх прав та інтересів.

В свою чергу судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки вказаним обставинам та доказам, на які посилався позивач у їх підтвердження, що призвело до здійснення судом помилкових висновків про недотримання позивачем вимог ч. 4 ст. 383 КАС України

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що Велика Палата у своїх постановах неодноразово висновувала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень потрібно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає у неухваленні рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які були об`єктивно потрібними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були вчинені чи були вчинені з порушенням розумних строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість, підстави та межі бездіяльності, а також її шкідливість для прав та інтересів особи.

Бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Разом із цим, за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків.

Тобто протиправна бездіяльність не закінчується після спливу законодавчо визначено строку, а продовжує тривати доти, доки не будуть встановлені обставини, які дозволять визначити, чи були дотриманні приписи закону в точному його розумінні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2025 року у справі № 990/29/22 констатувала, що строк звернення до суду існує не для того, щоб надавати можливість суб`єкту владних повноважень уникнути відповідальності. Триваюче право повинно бути захищено, а триваюче порушення - припинено, тобто протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути оскаржена до суду в будь-який час за весь період, протягом якого вона триває. В іншому разі суб`єкт владних повноважень отримав би легітимацію з боку держави у формі забезпечення можливості зловживання правом та безкінечне продовження протиправної поведінки з огляду на відсутність дієвого механізму спонукання до виконання обов`язку.

У справі «Лелас проти Хорватії» Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (справа Європейського суду з прав людини «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

З огляду на все вищезазначене колегія суддів вважає, що постановлена судом першої інстанції ухвала від 12 листопада 2024 року у справі № 815/3165/17 про повернення без розгляду поданої ОСОБА_1 заяви про визнання протиправною бездіяльності відповідача на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року не може вважатись законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

В свою чергу колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд по суті заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України, здійснюється судом першої інстанції, за наслідком чого суд чи постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, чи постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу, які в подальшому можуть бути оскаржені до суду апеляційної інстанції.

В даному випадку судом першої інстанції заява позивача по суті не розглядалась, та судом не надавалась оцінка наявності чи відсутності підстав для її задоволення. Судом першої інстанції не надавалась оцінка доводам позивача, а також наданим у підтвердження доказам, що виключає можливість суду апеляційної інстанції надати відповідну правову оцінку таким доводам та доказам.

Постановлена судом першої інстанції ухвала від 12.11.2024 року про повернення заяви без розгляду, яка в даному випадку оскаржується позивачем в апеляційному порядку, фактично перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Згідно ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи висновок суду апеляційної інстанції про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, без належного з`ясування всіх обставин у справі та перешкоджає подальшому провадженню у справі, така ухвала згідно положень ст. 320 КАС України підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на зазначене апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, шляхом скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року та направлення матеріалів справи № 815/3165/17 за заявою ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року в адміністративній справі № 815/3165/17 (у порядку статті 383 КАС України), поданою 12 вересня 2024 року до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Що стосується заявлених ОСОБА_1 в апеляційній скарзі клопотань про постановлення окремої ухвали стосовно введення суд в оману та притягнення до відповідальності командира військової частини НОМЕР_2 , по залученню звіту від 14.09.2023 за №412/2154 до якого внесено завідомо неправдиві відомості щодо виконання судових рішень (лист військової частини від 17.08.2022 року № 412/1280) по виконанню рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі №815/3165/17, дії якого уже визнанні протиправними відповідно окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 року в адміністративні справі №815/3165/17, а також щодо постановлення окремої ухвали стосовно допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, відсутність судового забезпечення, контролю, реагування та відповідальності за невиконання судового рішення, колегія суддів доходить висновку про відсутність наразі підстав для їх задоволення, з огляду на наступне:

Згідно ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що окрема ухвала має на меті усунення виявлених у процесі розгляду адміністративного позову порушень закону та є підставою для розгляду питання щодо відповідальності винних осіб, вона може стосуватися будь-якого суб`єкта, зокрема й того, який не бере участі у справі.

Окрема ухвала це особливий вид судового рішення, яке безпосередньо не спрямоване на вирішення процесуальних питань під час розгляду та вирішення публічно-правового або приватноправового спору, однак з її допомогою суд вирішує низку важливих питань, які, головним чином, спрямовані на забезпечення принципу законності як складової частини верховенства права, гарантії незалежності судової системи від законодавчої та виконавчої гілок влади, допущені під час розгляду справи порушення закону.

Таким чином, окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення.

Необхідність її постановлення зумовлена завданнями адміністративного судочинства - захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових, службових осіб у процесі здійснення ними управлінських функцій.

За цих обставин слід зазначити, що суд має право, а не зобов`язаний постановити окрему ухвалу. Проте, враховуючи особливий статус суду в системі органів, що забезпечують правовий порядок, суд зобов`язаний реагувати на випадки очевидних, умисних або системних порушень закону.

Підставою для прийняття окремої ухвали є виявлення порушення закону та встановлення причин і умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час саме судового розгляду конкретної справи встановлено певне правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити (службова недбалість, зловживання владою тощо).

Аналізуючи викладене, обов`язковими умовами для прийняття окремої ухвали є порушення закону чи іншого нормативно-правового акта із чітким зазначенням такої норми та обґрунтуванням, у чому саме полягає відповідне порушення.

В даному випадку судом апеляційної інстанції не здійснювався перегляд судового рішення суду першої інстанції, ухваленого за наслідками розгляду по суті поданої позивачем заяви про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача на виконання рішення суду.

В свою чергу висновку щодо наявності підстав для постановлення окремих ухвал стосовно обставин, про які зазначає позивач, суд може дійти лише за наслідком дослідження та надання оцінки відповідних доказів, які можуть підтверджувати чи вказувати на наявність порушень вимог чинного законодавства.

З огляду на зазначене, а також зважаючи на те, що відповідна правова оцінка доводів позивача про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо виконання судового рішення, а також оцінка доказів, поданих сторонами в обґрунтування своїх вимог, може бути надана лише під час розгляду поданої позивачем заяви по суті, колегія суддів доходить висновку про відсутність на даний час підстав для задоволення клопотань позивача про постановлення окремих ухвал.

На підставі викладеного, керуючись 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року скасувати, а матеріали справи № 815/3165/17 за заявою ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року в адміністративній справі № 815/3165/17 (у порядку статті 383 КАС України), поданою 12 вересня 2024 року направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали стосовно відповідача та притягнення до відповідальності командира військової частини НОМЕР_2 .

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали стосовно допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, відсутності судового забезпечення, контролю, реагування та відповідальності за невиконання судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 11.03.2025 року.

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: О.І. Шляхтицький