Справа № 380/314/25
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 рокусправа № 380/314/25

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Квартирно - експлуатаційного відділу міста Львова щодо неподання до виконавчого комітету Львівської міської ради клопотання про виключення з числа службових Квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право на виключення з числа службового житла квартиру АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Квартирно - експлуатаційний відділ міста Львова подати до виконавчого комітету Львівської міської ради клопотання про виключення з числа службових Квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова квартиру у №17, жилою площею 12,5 м2 по АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 13.01.2025 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги тим, що з 05.08.1994 по теперішній час позивач проходить військову службу у Збройних Силах України, є учасником бойових дій. Із 27.09.1999 позивач та члени його сім`ї ( дружина і двоє неповнолітніх дітей) перебувають на квартирному обліку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (далі - КЕВ м. Львова), як такі, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання. Із 31.10.2007 позивач включений до списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, як учасник бойових дій. 22.08.2011 позивачу та членам його сім`ї на підставі ордеру №000319, виданого виконавчим комітетом Львівської міської ради, надано 1-кімнатну службову квартиру за адресою АДРЕСА_3 загальною площею 30,9 м2, жилою площею 12,5 м2.

19.11.2024 позивач звернувся із заявою до КЕВ м. Львова щодо подання до Львівської міської ради клопотання про виключення з числі службового житла 1 - кімнатної квартири АДРЕСА_1 та надання її для постійного проживання. 21.11.2024 (вих.№575/14/6444) КЕВ м. Львова відмовила у задоволення цієї заяви. Мотивами для відмови слугувало те, що на підставі Постанови Львівської ОДА та об`єднання профспілок Львівщини від 13.03.2017 року №1 та №ВК-35, яким визначено середню норму забезпеченості житловою площею на 1 жителя у м. Львові складає 10,7 м2. Для забезпечення сім`ї з 4-х осіб така житлова площа має складати не менше 42,8 м2.

Вважаючи таку відмову протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду.

Відповідач через електронний кабінет отримав копію позовної заяви із додатками 09.01.2025, а копію ухвали про відкриття провадження у справі 13.01.2025, проте не скористався правом подання відзиву.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України із 05.08.1994 проходить військову службу у Збройних Силах України.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 03.01.2006 ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

22.08.2011 ОСОБА_1 виконавчим комітетом Львівської міської ради виданий ордер на службове жила приміщення серія С-О № 000319 на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 12,5 м2, яке складається з 1 кімнати ізольованої квартири за адресою АДРЕСА_3 (загальною площею 30,9 м2). Склад сім`ї : ОСОБА_1 основний, ОСОБА_2 дружина.

Відповідно до довідки 5 Територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України від 19.11.2024 № 526/268 полковник ОСОБА_1 має на утриманні сім`ю у складі: ОСОБА_2 1984 р.н. дружина, ОСОБА_3 2011 р.н. син, ОСОБА_4 2016 р.н. син.

Відповідно до наказу начальника Західного територіального управління внутрішнього аудиту від 29.09.2021 №47 Про зарахування на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, позивач перебуває на загальній черзі та першочергове отримання житла як учасник бойових дій.

Із довідки про проходження військової служби ОСОБА_1 , виданої начальником 5 територіального управління внутрішнього аудиту позивач із 1994 року по теперішні час має термін проходження військової служби більше 20 років.

19.11.2024 ОСОБА_1 звернувся із заявою до КЕВ м. Львова щодо подання до Львівської міської ради клопотання про виключення з числі службового житла 1 - кімнатної квартири АДРЕСА_1 та надання її для постійного проживання.

21.11.2024 (вих.№575/14/6444) КЕВ м. Львова надіслала позивачу наступну відповідь на його заяву: «… У відповідності до Постанови Львівської ОДА та об`єднання профспілок Львівщини від 13.03.2017 року №1 та №ВК-35 середня норма забезпеченості житловою площею на 1 жителя у м. Львові складає 10,7 кв.м. Для забезпечення моєї сім`ї з 4-х осіб така житлова площа має складати не менше 42,8 кв.м. Виключення 1-кімнатної квартири АДРЕСА_4 з числа службових не буде слугувати підставою для зняття Вас та членів Вашої сім`ї з квартирного обліку у Львівському гарнізоні. Крім того повідомляю, що заступником Міністра оборони України прийнято рішення №2551/з/5 від 04.11.2022, згідно якого « в подальшому пропонується командирам військових частин, керівникам установ та організацій подавати до квартирно-експлуатаційних відділів пропозиції щодо надання житла для постійного проживання шляхом виключення з числа службових членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісті, як виняток, у зв`язку з неможливістю надання іншого житла». На підставі вищевикладеного, розглянути Ваше питання по суті звернення не представляється можливим…».

Вважаючи таку відповідь відмовою, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог, суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно з ч. 1 та 4 ст. 12 Закону № 2011-XII, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Вищезазначена норма також дублюється у абз. 1 п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженому постановою КМУ від 03.08.2006 р. № 1081 (далі Порядок № 1081), якою передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 календарних років і більше та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Згідно з абз. 3 п. 3 Порядку № 1081, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей для постійного проживання провадиться шляхом: надання новозбудованого житла, виключеного з числа службових, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Тобто, законодавством прямо передбачено право військовослужбовців самостійно визначатись, яким способом (шляхом) вони бажають реалізувати своє право на забезпечення житлом для постійного проживання.

Реалізація забезпечення постійним житлом шляхом його виключення з числа службових жодним чином не пов`язується законодавством з квартирною чергою особи, яка обрала такий спосіб забезпечення житлом.

Відповідно до ч.2 п.11 Порядку № 1081, виключення житлових приміщень з числа службового проводиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Згідно з п. 22 Порядку № 1081, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться в військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція № 380).

Згідно з п. 10 розділу VІІ Інструкції № 380, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

На час розгляду справи, відсутні законодавчі норми, які б обмежували встановлену п.10 Інструкції та ч.3 п.3 Порядку можливість реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових.

Водночас, судом встановлено, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова після отримання заяви позивача не вчинив передбачених чинним законодавством дій, відповідно до покладених на нього повноважень, та не склав і не направив клопотання щодо виключення житла з числа службового стосовно позивача.

Суд зазначає, що з наведених вище положень нормативно-правових актів слідує, що на територіальні КЕВ чинними нормами законодавства не покладено повноважень щодо розгляду документів військовослужбовців по суті, а надано повноваження щодо формування клопотання до органу місцевого самоврядування на підставі отриманих документів військовослужбовця.

Як встановлено судом відмова відповідача не ґрунтувалась на відсутності будь-яких документів, необхідних для подання відповідного клопотання відповідачем.

В якості підстави відмови відповідачем в листі від 21.11.2024 зазначено посилання на Рішенням заступника Міністра оборони України від 04.11.2022 року № 2551/з/5, якого відповідачем до матеріалів справи не додано, у загальному доступі відсутнє.

Також суд вважає безпідставним посилання у листі на постанову Львівської ОДА та об`єднання профспілок Львівщини від 13.03.2017 № 1 та № ВК-35 щодо середньої норми забезпеченості житловою площею на 1 жителя у м. Львові - 10,7 кв.м., оскільки квартира позивача, яку він просить надати йому у власність на перевищує встановленого нормативу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Водночас, всупереч вимог закону вказаних обов`язків відповідачем не виконано.

Суд зауважує, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи, разом із тим відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідач суду не повідомив причини неподання відзиву, що свідчить про визнання позову.

Як зазначено судом вище, відповідач не наділений повноваженнями розглядати по суті питання наявності чи відсутності підстав для виключення квартир з числа «службових», а має право лише за результатом перевірки комплектності документів скласти клопотання та направити його до органу місцевого самоврядування.

Питань щодо комплектності документів щодо позивача, відповідачем у відмові не зазначено.

Стосовно Рішення заступника Міністра оборони України від 04.11.2022 року № 2551/з/5, суд зазначає, що вказаний документ не є нормативно-правовим актом, не зареєстрований в Міністерстві юстиції України, а відтак не може змінювати чи спростовувати прав та обов`язків, встановлених законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Повноваження на звуження категорій військовослужбовців, які за приписами п. 10 Інструкції № 380 мають право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання, у заступника Міністра оборони та Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в ході розгляду справи не підтверджені.

Згідно зі ст.ст. 5, 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів Збройних Сил України, як в воєнний так і в мирний час. Учасникам бойових дій надається, зокрема, така пільга, як першочергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Конституційний Суд неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема, гарантії соціального захисту. До них, насамперед, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах СБУ, податковій, міліції, прокуратурі, тощо (рішення КСУ від 06.07.1999 р. № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 р. № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).

Верховний Суд у Постанові від 04.03.2020 у справі № 636/1514/19 погодився з правовим висновком суду першої і апеляційної інстанції та підсумував, що визначальними обставинами - матеріальними підставами для задоволення позовних вимог (визнання права на виключення житла з числа службового та зобов`язання подання відповідного клопотання КЕВ м. Харків) є: перебування позивача на військовій службі, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку та, до того ж, наявність статусу учасника бойових дій, що надає право на забезпечення постійним житлом, в тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових. Вказав також, що посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як слідує з матеріалів справи позивач перебуває на квартирному обліку та має календарну вислугу на військовій службі більше 20 років, має статус учасник бойових дій, перебуває на квартирному обліку, що підтверджується відповідними посвідченням та довідками.

З огляду на зазначене, щодо позивача судом встановлені всі необхідні, визначені п. 10 Інструкції, умови для реалізації права на виключення житла, яке він займає, з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Частиною першою статті 2 КАС України установлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на зазначене, відповідачем протиправно відмовлено у підготовці та направленні до органу місцевого самоврядування клопотання про виключення квартири квартиру АДРЕСА_1 з числа службових.

В оцінці спірних правовідносин слід виходити з того, що суд має право зобов`язати орган вчинити певні дії, які гарантували б захист прав і свобод людини, оскільки Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (ст.8).

Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Одночасно суд враховує, що частиною 2 пункту 11 Порядку № 1081 органом, уповноваженим приймати рішення про виключення житлових приміщень з числа службового, є виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради.

Отже, у спірних правовідносинах органом, уповноваженим розглянути питання про виключення житла, яке займає позивач, зі складу службових, є Виконавчий комітет Львівської міської ради і саме цей орган має визнати за позивачем право на виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 .

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову .

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Квартирно - експлуатаційного відділу міста Львова щодо неподання до виконавчого комітету Львівської міської ради клопотання про виключення з числа службових Квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Квартирно - експлуатаційний відділ міста Львова () подати до виконавчого комітету Львівської міської ради клопотання про виключення з числа службового житла квартиру у АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМорська Галина Михайлівна