Справа № 500/4035/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/4035/24 пров. № А/857/30191/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
за участю секретаря судового засідання Носа С. П. Вовка А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 500/4035/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування наказу,

місце ухвалення судового рішення м.Тернопіль
Розгляд справи здійснено за правиламизагального позовного провадження
суддя у І інстанціїЧепенюк О.В.
дата складання повного тексту рішення05.11.2024
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 через представника - адвоката Нужду Федора Тарасовича звернувся до суду з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - ДСНС України, відповідач), в якому з урахуванням нової редакції позовної заяви (том 3 а.с.2-10) просив визнати протиправним та скасувати наказ від 31.05.2024 №365 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" в частині накладення на начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області (далі - Головне управління) полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани (пункт перший наказу) та викладення в наказі обставин порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" щодо запобігання та врегулювання ОСОБА_1 конфлікту інтересів.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 500/4035/24 у задоволенні вказаного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що оскаржуваним наказом від 31.05.2024 № 365 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення службової дисципліни, що виразилось у порушенні вимог Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) в частині, що стосується запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

З оскаржуваного наказу вбачається, що начальник Головного управління ОСОБА_1 прийняв рішення про врегулювання конфлікту інтересів першого заступника начальника Головного управління ОСОБА_2 у формі зовнішнього контролю за клопотанням останнього, а не з власної ініціативи; призначив для здійснення зовнішнього контролю посадових осіб, які знаходяться в безпосередньому підпорядкування ОСОБА_2 , чим спричинив новий конфлікт інтересів, не вживши заходів до його врегулювання; не визначив конкретну посадову особу, яка уповноважена на проведення зовнішнього контролю у формі перевірки вчинення дій, прийняття рішень першим заступником начальника Головного управління ОСОБА_2 стосовно його близьких осіб; перевищив повноваження при прийнятті рішення щодо врегулювання конфлікту інтересів ОСОБА_2 під час тимчасового виконання ним обов`язків начальника Головного управління, оскільки у цей період ОСОБА_1 не був його безпосереднім керівником, чим порушив вимоги частин третьої, четвертої статті 28 Закону № 1700-VII. Отож суть спірних правовідносин зводиться до оцінки дій позивача при врегулюванні конфлікту інтересів першого заступника начальника Головного управління.

Позивач зазначив, що у підрозділах Головного управління (які є самостійними юридичними особами) працюють рідна сестра першого заступника начальника Головного управління ОСОБА_2 та її чоловік - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Про такі обставини ОСОБА_2 інформував начальника Головного управління ще під час вступу сестри на службу в органи цивільного захисту та вказував про наявність приватного інтересу, який при прийнятті рішень розпорядчого характеру може призвести до потенційного конфлікту інтересів. Підрозділи, де працюють родичі ОСОБА_2 , йому не підпорядковані, а підпорядковані начальникам частин, які видають накази, контролюють їх виконання, дають вказівки і доручення, обов`язкові для виконання особовим складом, вносять пропозиції начальнику територіального органу щодо призначення на посади та звільнення з посад осіб рядового та начальницького складу, присвоєння спеціальних звань, заохочень, укладення та розірвання контрактів тощо.

З метою усунення можливого потенційного конфлікту інтересів начальником Головного управління були видані відповідні накази про врегулювання конфлікту інтересів із застосовуванням зовнішнього контролю, зокрема, у формі здійснення контролю стосовно діяльності структурного підрозділу, в якому працюють родичі, комісією Головного управління у складі трьох чоловік (працівника юридичного сектору, відділу персоналу та сектору з питань запобігання та виявлення корупції).

Позивач вважає, що усі його рішення стосовно врегулювання конфлікту інтересів прийняті ним як безпосереднім керівником ОСОБА_2 після одержання повідомлення про приватний інтерес, який може перерости у потенційний конфлікт, відповідають вимогам статей 28, 29, 33 Закону № 1700-VII.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що врегульовувати конфлікт інтересів мав би центральний орган ДСНС України, а не безпосередній керівник, а так само, що для здійснення зовнішнього контролю позивач призначив посадових осіб, які знаходяться в безпосередньому підпорядкуванні ОСОБА_2 , чим спричинив новий конфлікт інтересів. Стверджує, що юридичний сектор, відділ персоналу та сектор з питань запобігання та виявлення корупції не підпорядковані першому заступнику начальника Головного управління, а підпорядковані лише начальнику Головного управління, перший заступник начальника лише спрямовує і координує діяльність цих підрозділів апарату Головного управління без будь-яких ознак безпосереднього підпорядкування.

Не вважає порушенням позивач призначення колегіального органу, уповноваженого на проведення зовнішнього контролю у формі перевірки вчинення дій та прийняття рішень першим заступником начальника ОСОБА_2 стосовно його близьких осіб, а не конкретної посадової особи.

Крім того додатково зазначає, про недотримання процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме відповідачем не призначалося службове розслідування, чим порушено вимоги статей 85-1, 86 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут служби цивільного захисту" від 05.03.2009 № 1068-VI (далі - Дисциплінарний статут). У зв`язку з такими обставинами позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу у якому просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Національне агентство з питань запобігання корупції надало пояснення, у яких зазначило про відображення своєї позиції в суді першої інстанції.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

В судове засідання представник третьої особи не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник Нужда Ф.Т. надали пояснення та підтримали доводи апеляційної скарги. Представник відповідача Журавльова О.О. в судовому засіданні надала пояснення та заперечила проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач допустив порушення Закону № 1700-VII в частині повноважень та обраної ним форми зовнішнього контролю та осіб які були до неї долучені. Суд дійшов висновку, що начальник Головного управління мав би залишити одноосібно цей зовнішній контроль за собою. Також суд встановив, що відповідачем дотримано порядок накладення дисциплінарного стягнення та підставно кваліфіковано порушення позивачем положень Закону № 1700-VII, як порушення службової дисципліни.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 відповідно до наказу Голови ДСНС України від 02.04.2021 № 104 "Про кадрові питання" звільнений з посади начальника Управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Тернопільській області та одночасно призначений на посаду начальника Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Тернопільській області (том 3 а.с.27).

Наказом Голови ДСНС від 06.04.2021 № 106 "Про кадрові питання" призначено ОСОБА_2 першим заступником начальника Головного управління, звільнивши попередньо з посади першого заступника Управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Тернопільській області (том 3 а.с.29).

В органах цивільного захисту Головного управління (до реорганізації - Управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Тернопільській області) працює рідна сестра першого заступника начальника Головного управління ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка була призначена з 06.06.2018 диспетчером 12 державної пожежно-рятувальної частини (далі - ДПРЧ) Управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Тернопільській області, з 30.06.2021 - диспетчер 12 ДПРЧ 1 ДПРЗ Головного управління (том 3 а.с.148 зворот - 149) та чоловік рідної сестри ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , проходить службу з 31.01.2011, зокрема з 05.07.2013 пожежний-рятувальник 10 ДПРЧ Управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Тернопільській області, з 30.06.2021 пожежний-рятувальник 10 ДПРЧ 6 ДПРЗ Головного управління (том 3 а.с.147-148, 149 зворот).

Наказом начальника Головного управління ОСОБА_1 від 16.09.2021 № Нс-328/64 "Про врегулювання конфлікту інтересів" з метою врегулювання конфлікту інтересів, про наявність якого повідомлено першим заступником начальника Головного управління ОСОБА_2 , застосовано зовнішній контроль за виконанням полковником служби цивільного захисту ОСОБА_2 службових повноважень першого заступника начальника Головного управління та тимчасове виконання обов`язків начальника Головного управління щодо молодшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_3 , диспетчера 12 ДПРЧ 1 ДПРЗ Головного управління (том 1 а.с.14-15).

Наказом начальника Головного управління ОСОБА_1 від 16.09.2021 № Нс-329/64 "Про врегулювання конфлікту інтересів" з метою врегулювання конфлікту інтересів, про наявність якого повідомлено першим заступником начальника Головного управління ОСОБА_2 , застосовано зовнішній контроль за виконанням полковником служби цивільного захисту ОСОБА_2 службових повноважень першого заступника начальника Головного управління та тимчасове виконання обов`язків начальника Головного управління щодо молодшого прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_4 , пожежного-рятувальника 10 ДПРЧ 6 ДПРЗ Головного управління (том 1 а.с.16-17).

Цими наказами Головного управління від 16.09.2021 встановлено зовнішній контроль за виконанням ОСОБА_2 службових повноважень першого заступника начальника Головного управління та тимчасового виконання обов`язків за посадою начальника щодо його близьких осіб та доручено комісії Головного управління у складі: начальника юридичного сектору Головного управління старшого лейтенанта ОСОБА_5 , начальника відділу персоналу Головного управління полковника служби цивільного захисту ОСОБА_6 , завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ОСОБА_8 забезпечити належний контроль за виконанням ОСОБА_2 відповідних завдань, вчинення ним певних дій чи прийняття рішень, пов`язаних із предметом конфлікту інтересів.

31.05.2024 тимчасово виконуючим обов`язки Голови ДСНС України прийнято наказ №365 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" начальника Головного управління ОСОБА_1 (том 1 а.с.124 зворот - 125).

Зі змісту цього наказу вбачається, що робочою групою ДСНС України у період з 7 по 10 травня 2024 року здійснено перевірку щодо можливих неправомірних дій посадових осіб Головного управління. У ході перевірки встановлено порушення вимог Закону № 1700-VII в частині, що стосується запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Так, перший заступник начальника Головного управління ОСОБА_2 в своїх повідомленнях про конфлікт інтересів перевищив свої повноваження та порушив вимоги пункту 2 частини першої статті 28 Закону № 1700-VII, клопотав до безпосереднього керівника, начальника Головного управління ОСОБА_1 про застосування конкретного заходу зовнішнього врегулювання конфлікту інтересів, а саме здійснення зовнішнього контролю за виконанням ним службових повноважень за посадою як першого заступника начальника Головного управління, так і під час тимчасового виконання ним обов`язків за посадою начальника Головного управління, адже прийняття рішення щодо конкретного заходу врегулювання конфлікту інтересів обирається безпосереднім керівником - начальником Головного управління у кожному окремому випадку індивідуально з урахуванням всіх обставин роботи та відповідно до Закону.

Під час тимчасового виконання обов`язків за посадою начальника Головного управління, ОСОБА_2 в порушення вимог пунктів 2, 4 частини першої статті 28 Закону № 1700-VII жодного разу не повідомляв Голову ДСНС або особу, яка його заміщає про наявність у нього потенційного конфлікту інтересів та виконував посадові обов`язки за посадою начальника Головного управління в умовах потенційного конфлікту інтересів.

Начальник Головного управління ОСОБА_1 призначив для здійснення зовнішнього контролю посадових осіб Головного управління, які знаходяться у безпосередньому підпорядкуванні ОСОБА_2 , тим самим спричинив потенційний конфлікт інтересів у підлеглих посадових осіб та не вжив заходи по недопущенню та врегулюванню конфлікту інтересів відповідно до вимог Закону № 1700-VII.

В порушення вимог статті 33 Закону № 1700-VII начальник Головного управління ОСОБА_1 не визначив конкретну посадову особу, яка уповноважена на проведення зовнішнього контролю у формі перевірки вчинення дій, прийняття рішень чи проектів рішень першого заступника начальника Головного управління ОСОБА_2 стосовно його близьких осіб.

Також начальник Головного управління ОСОБА_1 перевищив повноваження при прийнятті рішення про врегулювання конфлікту інтересів ОСОБА_2 під час тимчасового виконання ним обов`язків за посадою начальника Головного управління, оскільки на цей період ОСОБА_1 не був його безпосереднім керівником, та тим самим порушив вимоги частин третьої, четвертої статті 28 Закону № 1700-VII.

За змістом цього ж наказу від 31.05.2024 № 365 з урахуванням вищезазначеного, відповідно до пунктів 8, 57, 59, 68 та 81 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту, затвердженого Законом України від 05.03.2019 № 1068-VI, з метою недопущення подібних випадків у подальшому вирішено:

Пункт 1. За порушення службової дисципліни, що виразилося у порушенні вимог Закону № 1700-VII в частині, що стосується запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, накласти на полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника Головного управління, дисциплінарне стягнення у виді догани.

Пункт 2. За порушення службової дисципліни, що виразилося у порушенні вимог Закону № 1700-VII в частині, що стосується запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, накласти на полковника служби цивільного захисту ОСОБА_2 , першого заступника начальника Головного управління, дисциплінарне стягнення у виді догани.

Позивач не погоджуючись з наказом від 31.05.2024 №365 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді догани (пункт перший наказу) та викладення в наказі обставин порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" щодо запобігання та врегулювання ОСОБА_1 конфлікту інтересів, у зв`язку з чим він звернувся до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Зі змісту оскаржуваного наказу (а.с. 73- 74 т.1) убачається, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності внаслідок порушення:

1. статті 33 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII), а зокрема призначення для здійснення зовнішнього контролю посадових осіб Головного управління, (керівників трьох секторів/відділів - юридичного сектору, відділу персоналу, сектору з питань запобігання та виявлення корупції), які знаходяться у безпосередньому підпорядкуванні ОСОБА_2 , чим спричинено потенційний конфлікт інтересів у підлеглих посадових осіб та не вжиття заходів по недопущенню та врегулюванню конфлікту інтересів відповідно до вимог закону. Позивач в порушення вимог названої норми не визначив конкретну посадову особу, яка уповноважена на здійснення зовнішнього контролю у формі перевірки вчинення дій, прийняття рішень чи проектів рішень першого заступника начальника Головного управління ОСОБА_2 стосовно близьких осіб;

2. частин 3 та 4 статті 28 Закону № 1700-VII, а зокрема перевищення своїх повноваження при прийнятті рішення про врегулювання конфлікту інтересів ОСОБА_2 під час тимчасового виконання ним обов`язків за посадою начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області (далі - Головне управління), оскільки на цей період позивач не був його безпосереднім керівником, та тим самим порушив вимоги вказаної норми.

Законом України від 05.03.2009 № 1068-VI затверджено Дисциплінарний статут служби цивільного захисту.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - бездоганне та неухильне виконання особами рядового і начальницького складу службових обов`язків, установлених Кодексом цивільного захисту України, цим Статутом, іншими нормативно-правовими актами та контрактом про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту (далі - контракт).

Статтею 3 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна в органах і підрозділах цивільного захисту зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу під час проходження служби, серед іншого, виконувати вимоги Присяги, контракту, накази начальників, додержуватися цього Статуту та інших нормативно-правових актів; додержуватися норм професійної та службової етики, не вчиняти дій, що можуть призвести до неналежного виконання службових обов`язків, бути вільним від впливу політичних партій і громадських організацій.

Порушення службової дисципліни є дисциплінарним правопорушенням (стаття 6 Дисциплінарного статуту).

Порушення службової дисципліни - протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння або бездіяльність особи рядового чи начальницького складу, спрямоване на недодержання вимог Присяги, зокрема на невиконання або неналежне виконання службових обов`язків, перевищення прав, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту, чи вчинення інших дій, що ганьблять або дискредитують особу як представника служби цивільного захисту (стаття 8 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі статтями 57, 59 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення накладаються на осіб рядового і начальницького складу за порушення ними службової дисципліни.

До діянь, що є порушеннями службової дисципліни, також належать: порушення вимог законодавства з питань діяльності органів і підрозділів цивільного захисту; брутальне або зневажливе ставлення до громадян, приниження їх честі та гідності під час виконання службових обов`язків; приховування або недостовірне надання відомостей про себе, що мають значення для проходження служби (зміна місця проживання, притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності); інші діяння, визнані порушеннями службової дисципліни законом та цим Статутом.

Згідно зі статтею 68 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) звільнення зі служби у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту чи через службову невідповідність.

Відповідно до статті 81 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту накладенню дисциплінарного стягнення передує отримання від порушника дисципліни письмового пояснення. У разі відмови порушника дати письмове пояснення безпосередній начальник такої особи складає про це акт.

Позивачем надавалися пояснення стосовно обставин, які складають дисциплінарний проступок (том 1 а.с.145 зворот - 150).

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту прийняттю начальником рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення за суттєвий грубий дисциплінарний проступок може передувати службове розслідування, яке призначається виданим наказом начальника з метою з`ясування всіх обставин, а також уточнення причин і умов, що призвели до вчинення дисциплінарного правопорушення, встановлення ступеня тяжкості правопорушення та розміру заподіяної шкоди.

При цьому у статті 58 Дисциплінарного статуту визначено, що грубим дисциплінарним проступком вважається факт грубого порушення службової дисципліни, а саме:

невихід на службу без поважних причин; порушення встановленого керівником органу чи підрозділу цивільного захисту розпорядку дня; вживання алкогольних напоїв чи наркотичних засобів у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані чи стані наркотичного сп`яніння; порушення статутних правил несення служби; втрата службового посвідчення, службових документів; невиконання наказів та розпоряджень начальників, що призвело до неготовності до дій за призначенням та зриву виконання покладених на орган чи підрозділ цивільного захисту завдань; порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, що призвело до псування або втрати закріпленого майна, обладнання та техніки, інших матеріальних збитків, а також завдало шкоди здоров`ю особовому складу органу чи підрозділу цивільного захисту або іншим особам; самовільне відлучення курсантів (слухачів) з розташування навчального закладу; невиконання індивідуальних планів роботи науковим, науково-педагогічним, педагогічним складом, ад`юнктами, докторантами; вчинення інших дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні службових обов`язків, які підривають авторитет органів та підрозділів цивільного захисту, а також не сумісні з подальшим проходженням служби цивільного захисту.

Порушення, допущене позивачем не підпадає під визначення грубого дисциплінарного проступку, а тому підстави для призначення службового розслідування були відсутні.

Відповідно до пункт 85-1 Дисциплінарного статуту з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції за рішенням начальника особи, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 1700-VII спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - це органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

У матеріалах цієї справи відсутнє подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції (органів прокуратури, Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України, Національного агентства з питань запобігання корупції), а відтак доводи апеляційної скарги позивача щодо обов`язковості проведення службового розслідування є необґрунтованими та безпідставними.

У спірному випадку прийняттю оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності передувала службова перевірка на підставі звернення ОСОБА_7 від 01.04.2024 (том 1 а.с.127-129).

Відповідно до пункту 121 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту усі пропозиції, заяви та скарги розглядаються у строк не більше одного місяця з часу надходження, а ті, що не потребують додаткового вивчення і перевірки, - невідкладно, але не пізніше ніж протягом 15 днів з дати надходження. Якщо в місячний строк вирішити порушені у пропозиції, заяві чи скарзі питання неможливо, начальник встановлює новий строк розгляду, про що сповіщається особа рядового чи начальницького складу, яка подала пропозицію, заяву чи скаргу.

Отже, положення пункту 121 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту передбачають можливість проведення перевірки з приводу пропозицій, заяв та скарг. У спірному випадку проводилася саме перевірка, що узгоджується з вимогам Дисциплінарного статуту.

Що ж стосується виявлених порушень, то правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України від 14.10.2014 № 1700-VII "Про запобігання корупції".

Відповідно до статті 1 Закону № 1700-VII:

приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

близькі особи - члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта;

члени сім`ї: а) особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; б) будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Статтею 3 Закону № 1700-VII визначено коло суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону. Відповідно до підпункту "д" пункту 1 частини першої цієї статті суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, особи начальницького складу служби цивільного захисту.

Згідно зі статтею 28 Закону № 1700-VII особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не можуть прямо чи опосередковано спонукати у будь-який спосіб підлеглих до прийняття рішень, вчинення дій або бездіяльності всупереч закону на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб.

Безпосередній керівник особи або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ ініціювання звільнення з посади, протягом двох робочих днів після отримання повідомлення про наявність у підлеглої йому особи реального чи потенційного конфлікту інтересів приймає рішення щодо врегулювання конфлікту інтересів, про що повідомляє відповідну особу.

Національне агентство у випадку одержання від особи повідомлення про наявність у неї реального, потенційного конфлікту інтересів упродовж семи робочих днів роз`яснює такій особі порядок її дій щодо врегулювання конфлікту інтересів.

Безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.

У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов`язана звернутися за роз`ясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

Якщо особа отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона звільняється від відповідальності, якщо у діях, щодо яких вона зверталася за роз`ясненням, пізніше було виявлено конфлікт інтересів.

Стосовно доводів апеляційної скарги з приводу накладення дисциплінарного стягнення на позивача внаслідок призначення позивачем для здійснення зовнішнього контролю посадових осіб Головного управління, які знаходяться у безпосередньому підпорядкуванні першого заступника начальника Управління ОСОБА_2 , то колегія суддів зазначає наступне.

Із змісту оскаржуваного наказу, а зокрема останнього абзацу сторінки 1 наказу №365 та першого абзацу сторінки 2 цього ж наказу (а.с. 73-74 т.1) убачається, що позивача притягнуто до відповідальності у названій вище частині саме за порушення вимог саме ст. 33 Закону №1700-VII щодо не призначення конкретної посадової особи, яка уповноважена на здійснення зовнішнього контролю у формі перевірки вчинення дій, прийняття рішень чи проектів рішень першого заступника начальника Головного управління ОСОБА_2 стосовно близьких осіб та призначення до складу колегіального органу для здійснення вказаного зовнішнього контролю підлеглих першому заступнику осіб, чим створено новий потенційний конфлікт інтересів.

З матеріалів справи убачається, що наказами начальника Головного управління від 06.06.2018 року №288, від 25.10.2019 року №517, від 16.09.2021 № НС-328/64, від 16.09.2021 № НС-329/64 "Про врегулювання конфлікту інтересів" встановлено зовнішній контроль через доручення комісії Головного управління у складі: начальника юридичного сектору Головного управління старшого лейтенанта ОСОБА_5 , начальника відділу персоналу Головного управління полковника служби цивільного захисту ОСОБА_6, завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ОСОБА_8, забезпечити належний контроль за виконанням ОСОБА_2 відповідних завдань, вчинення ним певних дій чи прийняття рішень, пов`язаних із предметом конфлікту інтересів.

Статтею 33 Закону № 1700-VII за порушення, якої позивача притягнуто до відповідальності установлено, що:

1. Службові повноваження здійснюються особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняною до неї особи під зовнішнім контролем у разі, якщо усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів, обмеження її доступу до інформації чи перегляд її повноважень є неможливим та відсутні підстави для її переведення на іншу посаду або звільнення.

2. Зовнішній контроль здійснюється в таких формах:

1) перевірка працівником, визначеним керівником органу, підприємства, установи, організації, стану та результатів виконання особою завдання, вчинення нею дій, змісту рішень чи проектів рішень, що приймаються або розробляються особою або відповідним колегіальним органом з питань, пов`язаних із предметом конфлікту інтересів;

2) виконання особою завдання, вчинення нею дій, розгляд справ, підготовка та прийняття нею рішень у присутності визначеного керівником органу працівника;

3) участь уповноваженої особи Національного агентства в роботі колегіального органу в статусі спостерігача без права голосу.

3. У рішенні про здійснення зовнішнього контролю визначаються форма контролю, уповноважений на проведення контролю працівник, а також обов`язки особи у зв`язку із застосуванням зовнішнього контролю за виконанням нею відповідного завдання, вчиненням нею дій чи прийняття рішень.

Отож, за змістом п.1 ч.2 статті 33 Закону № 1700-VII здійснення зовнішнього контролю шляхом перевірки організації, стану та результатів виконання особою завдання, вчинення нею дій, змісту рішень чи проектів рішень, що приймаються або розробляються особою допускається у двох формах, а саме:

- працівником, визначеним керівником органу, підприємства, установи;

- або відповідним колегіальним органом з питань, пов`язаних із предметом конфлікту інтересів

Як наслідок вказана норма передбачає можливість здійснення зовнішнього контролю не тільки певно визначеним працівником, а й відповідним колегіальним органом з питань, пов`язаних із предметом конфлікту інтересів.

Як наслідок доводи апеляційної скарги позивача з приводу того, що за змістом ст. 33 Закону №1700-VII зовнішній контроль здійснюється виключно певно визначеним працівником є необґрунтованими, позаяк законодавець передбачив можливість здійснення зовнішнього контролю відповідним колегіальним органом.

Стосовно ж складу колегіального органу, який здійснював зовнішній контроль за виконанням ОСОБА_2 відповідних завдань, вчинення ним певних дій чи прийняття рішень, пов`язаних із предметом конфлікту інтересів, то як слідує із змісту наказів начальника Головного управління від 06.06.2018 року №288, від 25.10.2019 року №517, від 16.09.2021 № НС-328/64, від 16.09.2021 № НС-329/64 "Про врегулювання конфлікту інтересів" до його складу ввійшов:

начальник юридичного сектору Головного управління старшого лейтенанта ОСОБА_5,

начальник відділу персоналу Головного управління полковника служби цивільного захисту ОСОБА_6,

завідувач сектору з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ОСОБА_8

При цьому за усіма переліченими наказами контроль за виконанням зазначених наказів щодо врегулювання вказаного конфлікту інтересів, позивач- як начальник Головного управління з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області залишив за собою (а.с. 14).

Колегією суддів також ураховано, що ст.33 Закону № 1700-VII не містить жодних вимог, заборон, застережень та умов щодо порядку формування колегіального органу для здійснення зовнішнього контролю та переліку осіб, які не могли бути включеними до роботи такого органу.

Відповідно до Положення про сектор з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДСНС України у Тернопільській області, затвердженого наказам ГУ ДСНС України у Тернопільській області №Нс-100/64 від 03.06.2021 року (а.с. 24-31 т.1), вказаний сектор є самостійним та функціональним незалежним структурним підрозділом Головного Управління. Сектор очолює начальник (завідувач), який призначається на посаду начальником Головного Управління та звільняється з посади за письмовим погодженням з начальником Управління власної безпеки та протидії корупції ДСНС України.

З вказаного слідує, що завідувач сектору з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ОСОБА_8, як особа яка входила до складу комісії зі здійснення зовнішнього контролю (за виконанням першим заступником начальника Головного управління ОСОБА_2 відповідних завдань, вчинення ним певних дій чи прийняття рішень, пов`язаних із предметом конфлікту інтересів) не є особою, яка перебувала у безпосередньому підпорядкуванні першого заступника начальника Головного управління ОСОБА_2

Відтак на дату винесення перелічених вище наказів про встановлення зовнішнього контролю завідувач сектору з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ОСОБА_8 був незалежною особою по відношенню до першого заступника начальника Головного управління.

Стосовно ж начальника юридичного сектору Головного управління старшого лейтенанта ОСОБА_5 та начальника відділу персоналу Головного управління полковника служби цивільного захисту ОСОБА_6, то за змістом Положень про юридичний сектор та відділ персоналу (а.с.35-53 т.1), вказані особи на дату винесення перелічених наказів безпосередньо підпорядковувалися позивачу, як начальнику Головного управління.

При цьому підпорядкування названих осіб - першому заступнику начальника Головного управління могло мати місце лише у випадку надання начальником Головного управління окремого доручення і лише в обсязі визначеному таким дорученням.

Судом апеляційної інстанції установлено, що в ході проведеної робочою групою ДСНС України перевірки (а.с. 73-74) та в ході винесення оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не з`ясовувалися питання та не досліджувалися обставини з приводу надання начальником Головного управління окремих доручень першому заступнику начальника Головного управління, наслідком чого міг виникнути потенційний конфлікт інтересів між таким заступником, юридичним сектором та відділом персоналу.

Також відповідачем не з`ясовувалися питання чи могло виконання певного доручення потенційно вплинути на здійснення зовнішнього контролю колегіальним органом, до складу якої входив завідувач сектору з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ОСОБА_8 , який не був підпорядкованою особою та з урахуванням того, що контроль за діяльністю такого колегіального органу згідно наказів "Про врегулювання конфлікту інтересів" позивач залишив за собою.

Якщо слідувати таким доводам відповідача щодо залишення зовнішнього контролю за діяльністю першого заступника виключно одноособово за позивачем, то для прикладу у разі «ймовірного майбутнього» призначення «першого заступника» на посаду керівника центрального органу, якому підпорядкований начальник територіального управління теж може вказувати на можливе підпорядкування позивача у майбутньому такому «першому заступнику», а як наслідок ймовірного створення нового потенційного конфлікту інтересів на майбутнє.

На переконання суду «гіпотетична» зміна обставин щодо ймовірного підпорядкування у майбутньому певної особи першому заступнику, внаслідок можливого несення позивачем у майбутньому окремого доручення, якщо таке «ймовірно» мало б місце або не мало, повинна вирішуватися на час зміни таких фактичних обставин, а не на дату коли при вирішенні питання зовнішнього контролю відсутнє підпорядкування перелічених осіб першому заступнику.

Крім того колегія суддів зазначає, що відповідач притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності в цій частині виключно за порушення ст.33 Закону № 1700-VII.

Однак, як встановлено судом вище ст.33 Закону № 1700-VII не містить заборони, застережень, вимог чи обмежень з приводу порядку та умов формування складу колегіального органу в тому рахунку і щодо недопустимості включення до його органу осіб, які могли в майбутньому «за ймовірної умови настання певних подій» перебувати з певних питань у підпорядкуванні.

Крім того колегією суддів ураховано, що одним з найважливіших принципів в адміністративному судочинстві є принцип верховенства права. Цей принцип знаходить своє вираження в ст. 8 Конституції України і означає пріоритет прав та свобод людини, справедливість і гуманізм у діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування. Конституція України не має визначення поняття «верховенство права», а лише зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України), хоча даний принцип має не лише ідеологічне, а й практичне значення.

Відповідно до ч.1 статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Конституційний Суд України зазначає, що «верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України» (Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004.6). Характеризуючи зазначений принцип Конституційний Суд України розглядає право не як нормативний акт чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості, що є протилежним безправності і свавіллю.

Суд наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції прав людини та основоположних свобод.

З доповіді Європейської комісії «За демократію через право», яка була схвалена Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року) убачається, що Венеціанська комісія наголосила, що, попри розбіжності в поглядах на принцип верховенства права, існує консенсус щодо стрижневих елементів поняття «верховенство права», а самі елементи є не лише формальними, а й субстантивними (матеріальними). Такими стрижневими елементами є: 1) законність, включаючи прозорий, підзвітний та демократичний процес введення в дію приписів права; 2) юридична визначеність; 3) заборона свавілля; 4) доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами, включно з тими, що здійснюють судовий нагляд за адміністративною діяльністю; 5) дотримання прав людини; 6) заборона дискримінації та рівність перед законом .

Крім того, у 2016 році Венеційська комісія підкреслила, що верховенство права фокусується на обмеженні влади та незалежному контролі за діяльністю державних органів, а одним із найважливіших елементів контексту, у якому здійснюється принцип верховенства права, є правова система у цілому.

У ст. 6 КАС України міститься чотири частини, які вказують, що:

1. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

2. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

3. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

4. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Статтею 4 Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-IХ «Про адміністративну процедуру», який набрав чинність з 15 грудня 2023 року, визначено, що одним із принципів адміністративної процедури є верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності.

При цьому принцип юридичної (правової) визначеності за позицією Комітету міністрів Ради Європи (КМРЄ), висловленою у статті 6 Рекомендацій CM/Rec (2007)7 державам-членам щодо належного адміністрування (Recommendation CM/Rec(2007)7 of the Committee of Ministers to member states on good administration), полягає в тому, що суб`єкти владних повноважень не можуть вживати жодних ретроактивних заходів (зворотної дії), за винятком випадків, передбачених законом, та допускати втручатися у набуті права і остаточні правові рішення, за винятком випадків, коли це є абсолютно необхідним у суспільних інтересах.

Щодо юридичної визначеності також неодноразово висловлювався Конституційний Суд України. Велика Палата Конституційного Суду України в абзаці другому підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2018 року № 7-р/2018 зазначила, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними.

У абзаці другому-четвертому підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 5 червня 2019 року № 3-р(І)/2019 № 3-р(І)/2019 Конституційний Суд України звернув увагу на те, що юридична визначеність дає можливість учасникам суспільних відносин завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях (legitimate expectations), зокрема у тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізоване.

Юридичною визначеністю обумовлюється втілення легітимних очікувань, тобто досягнення бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки.

Конституційний Суд України в абзаці четвертому пункту 4 Рішення 23 грудня 2022 року № 3-р/2022 зважив на те, як витлумачено поняття юридичної визначеності в міжнародних актах та документах, згідно з якими, зокрема, „юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були зрозумілими й точними, а також, щоб їхньою метою було забезпечення передбачуваності ситуацій та правовідносин; юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна додержувати взятих на себе зобов`язань щодо людей або виконувати їм обіцяне [поняття „виправданого (леґітимного) очікування")" (Доповідь про правовладдя, ухвалена Європейською Комісією „За демократію через право" (Венеційська Комісія) на її 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року), перше речення § 46, § 48); принцип правомірних (легітимних) очікувань, за тлумаченням Венеційської Комісії, виражає ідею, що „органи публічної влади повинні не лише додержуватися приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених (у особи) очікувань" (спеціальне Дослідження Венеційської Комісії „Мірило правовладдя", CDLAD(2016)007, пункт II.B.5.61).

Повертаючись до суті спірних правовідносин, заслухавши пояснення представників сторін, щодо різного трактування форми зовнішнього контролю, визначеної ст. 33 Закону № 1700-VII та наявності/відсутності заборон чи обмежень у формуванні такого колегіального органу за певними критеріями (ймовірність яких могла/або не могла настати), колегія суддів приходить до висновку, що законодавцем не забезпечено належної юридичної визначеності вказаної норми з достатньою зрозумілістю та точністю, яка заздалегідь передбачувала чіткі підстави, порядок та умови для застосування вказаної норми права в тому числі і у спірних правовідносинах щодо форми встановлення зовнішнього контролю, як то певно визначеним працівником або колегіальним органом, а також умов, застережень, обмежень які повинні бути застосовуваними при застосуванні такої форми зовнішнього контролю.

Стосовно ж доводів відповідача з приводу інших норм законодавства та Методичних рекомендації НАЗК, які регулюють питання зовнішнього контролю, то колегія суддів зазначає, що оскаржуваний наказ в частині надання оцінки діям позивача щодо застосування зовнішнього контролю у формі призначення колегіального органу за діяльністю першого заступника начальника Головного Управління прийнято виключно за порушення ним ст. 33 Закону № 1700-VII, а як наслідок додатково приведені доводи відповідача та висновки суду першої інстанції щодо порушення позивачем нормативних актів та методичний рекомендацій про які не йшлося у зазначеному наказі не були підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Підсумовуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено обставин щодо порушення позивачем ст. 33 Закону № 1700-VII, позаяк приведені доводи відповідача у обумовленій частині не вказують на порушення вимог названої норми Закону.

Досліджуючи доводи скаржника, відповідача та фактичні обставини справи з приводу застосованого дисциплінарного стягнення за порушення вимоги частин 3, 4 статті 28 Закону Закон № 1700-VII, яке виразилось у перевищення позивачем своїх повноважень при прийнятті рішення про врегулювання конфлікту інтересів ОСОБА_2 під час тимчасового виконання ним обов`язків за посадою начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області, то колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту наказів начальника Головного управління від 06.06.2018 року №288, від 25.10.2019 року №517, від 16.09.2021 № НС-328/64, від 16.09.2021 № НС-329/64 "Про врегулювання конфлікту інтересів" убачається, що позивачем встановлено зовнішній контроль колегіальним органом (комісією Головного управління про склад якої зазначено вище) за виконанням полковником служби цивільного захисту ОСОБА_2 службових повноважень першого заступника начальника Головного управління в тому рахунку і у випадку відсутності позивача та тимчасового виконання обов`язків начальника Головного управління по відношенню до його близьких осіб, а зокрема сестри ОСОБА_3 -диспетчер 1 ДПРЗ Головного управління, чоловіка сестри ОСОБА_4 пожежний-рятувальник 6 ДПРЗ Головного управління.

Відповідно до частин 3, 4 статті 28 Закону Закон № 1700-VII:

3. Безпосередній керівник особи або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади протягом двох робочих днів після отримання повідомлення про наявність у підлеглої йому особи реального чи потенційного конфлікту інтересів приймає рішення щодо врегулювання конфлікту інтересів, про що повідомляє відповідну особу. Національне агентство у випадку одержання від особи повідомлення про наявність у неї реального, потенційного конфлікту інтересів упродовж семи робочих днів роз`яснює такій особі порядок її дій щодо врегулювання конфлікту інтересів.

4. Безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.

Порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та врегульовано Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 (далі - Положення №593).

Відповідно до п.14 Положення 593 основним принципом служби цивільного захисту є принцип єдиноначальності, який полягає у:

наділенні керівника (начальника) у повному обсязі розпорядчою владою стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за організацію діяльності очолюваного ним органу чи підрозділу цивільного захисту та кожної особи рядового і начальницького складу;

наданні керівникові (начальникові) права одноособово приймати рішення, видавати накази чи розпорядження.

Відповідно до підпунктів 14-15 пункту 11 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 р. № 1052 (далі - Положення про ДСНС), Голова ДСНС: призначає та звільняє з посади керівників, заступників керівників територіальних органів ДСНС.

Згідно із пунктом 10 Положення про Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області у разі відсутності начальника Головного управління чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин його обов`язки виконує один із заступників згідно із розподілом обов`язків.

Сторонами не заперечуються обставини з приводу того, що перший заступник начальника ДСНС перебуває у підпорядкуванні начальника Головного Управління ДСНС.

Як наслідок перебуваючи на посаді начальника Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Тернопільській області, позивач був безпосереднім керівником першого заступника начальника Головного управління ОСОБА_2, а відтак позивач, як безпосередній керівник зобов`язаний був вживати заходів передбачені частиною 3, 4 статті 28 Закону Закон № 1700-VII.

Водночас колегія суддів зазначає, що частина 3, 4 статті 28 Закону № 1700-VII (за порушення яких позивача притягнуто до відповідальності) не визначає розмежувань та обсягу повноважень начальника Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Тернопільській області, як безпосереднього керівника першого заступника та обсягу повноважень Голови Державної служби з надзвичайних ситуацій України, як особи яка здійснила таке призначення.

На переконання суду апеляційної інстанції порушення вимог частини 3, 4 статті 28 Закону № 1700-VII щодо перевищення обсягу повноважень могло мати місце у випадку, якщо в ході притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, відповідач встановив (у поєднанні з вказаними нормами) порушення вимог нормативних або локальних актів, які визначали розподіл та обсяг повноважень, як позивача так і керівника ДСНС України у вказаній сфері спірних правовідносин.

Натомість в ході перевірки, проведеної робочою групою ДСНС України (а.с. 73-74), та в ході винесення оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, питання щодо нормативного врегулювання обсягу повноважень начальника Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Тернопільській області, як безпосереднього керівника першого заступника ОСОБА_2 та Голови Державної служби з надзвичайних ситуацій України не з`ясовувалися.

При цьому оскаржуваний наказ не містить жодних висновків відповідача про порушення позивачем певного нормативного та /або локального акту у сфері його повноважень та повноважень Голови Державної служби з надзвичайних ситуацій України та їх розподілу.

Як наслідок має місце притягнення позивача до відповідальності без встановлення відповідачем фактичних обставин щодо порушення ним певних нормативних та/або локальних актів з приводу обсягу та розподілу повноважень, що у спірних правовідносинах про накладання дисциплінарного стягнення, внаслідок висунутого звинувачення у порушені положень Закону України "Про запобігання корупції" є неприпустимим.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Положення вказаної норми є застосовуваними і при покладанні дисциплінарної відповідальності.

При цьому колегія суддів зазначає, що додаткові посилання відповідача на нормативні та локальні акти, порушення яких не було підставою для винесення оскаржуваного наказу не підлягають урахуванню, позаяк суд оцінює правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення виходячи з підстав та нормативних актів, які слугували підставою для його ухвалення.

Відносно ж доводів відповідача, що під час тимчасового виконання першим заступником начальника Головного управління ОСОБА_2 обов`язків начальника Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Тернопільській області, зовнішній контроль мав би бути застосований Головою Державної служби з надзвичайних ситуацій України, то колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що впродовж періоду застосування зовнішнього контролю по відношенню до ОСОБА_2 , Голові ДСНС України було відомо про проходження в підпорядкованих Головному управлінню підрозділах близьких родичів першого заступника начальника Головного управління та про можливість виникнення потенційного конфлікту інтересів та заходи вжиті керівником Головного управління для врегулювання такого конфлікту, оскільки про це інформовано відповідача відповідними листами сектору з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління від 01.07.2019, від 24.12.2019, від 30.06.2020, від 30.12.2020, від 30.12.2021, від 29.12.2023. До кожного з листів було додано інформацію про першого заступника начальника Головного управління та близьких йому осіб (том 2 а.с.166-168).

З матеріалів справи та пояснень представників сторін убачається, що в період перебування позивача у відрядженні та відпустці на першого заступника начальника Головного управління ОСОБА_2 тимчасово покладено обов`язки начальника Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Тернопільській області.

Відтак, якщо безпосереднім керівником під час тимчасового виконання ОСОБА_2 обов`язків начальника Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Тернопільській області був керівник Державної служби з надзвичайних ситуацій України, то такий керівник, як особа якій попередньо було повідомлено про проходження у підпорядкованих Головному управлінню підрозділах близьких родичів ОСОБА_2 мав би вжити заходів, передбачених частиною 3, 4 статті 28 Закону № 1700-VII.

Натомість, доказів вжиття керівником Державної служби з надзвичайних ситуацій України (як безпосереднім керівником) заходів зовнішнього контрою по відношенню до тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Тернопільській області ОСОБА_2 суду не надано та не приведено їх представником відповідача в ході розгляду справи.

При цьому колегією суддів ураховано, що відображення позивачем у зазначених вище наказах "Про врегулювання конфлікту інтересів" з приводу встановленого ним зовнішнього контролю колегіальним органом (комісією Головного управління про склад якої зазначено вище) за виконанням полковником служби цивільного захисту ОСОБА_2 службових повноважень також у період тимчасового виконання ним обов`язків начальника Головного управління по відношенню до його близьких осіб, не були і не могли бути перешкодою у реалізації Головою Державної служби з надзвичайних ситуацій України обов`язку визначеного частиною 3, 4 статті 28 Закону № 1700-VII та не обмежували повноваження вказаної посадової особи центрального органу на здійснення таких дій.

Відтак під час тимчасового виконання ОСОБА_2 обов`язків начальника Головного управління, єдиним заходом застосовуваним заходом зовнішнього контролю з метою запобігання порушень Закону № 1700-VII у сфері конфлікту інтересів був захід, вжитий позивачем саме, як особою яка на дату винесення наказів 06.06.2018 року №288, від 25.10.2019 року №517, від 16.09.2021 № НС-328/64, від 16.09.2021 № НС-329/64 була безпосереднім керівником ОСОБА_2 і яка відповідно до частини 3, 4 статті 28 Закону № 1700-VII зобов`язана була вжити таких заходів. При цьому контроль за забезпеченням виконанням зовнішнього контролю позивач залишив за собою.

Отож на противагу доводів відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, колегія суддів зазначає, що під час тимчасового виконання ОСОБА_2 обов`язків начальника Головного управління наявність заходу зовнішнього контролю у колегіальній формі (вжитого позивачем на дату коли перший заступник перебував у його безпосередньому підпорядкуванню) була єдиним індикатором у сфері запобігання порушенню конфлікту інтересів, в той час як центральний орган самоусунувся від вирішення вказаного питання.

При цьому, колегією суддів ураховано, що до основних ознак дисциплінарного проступку відносять: протиправність дії (бездіяльності), що порушує дисципліну; винність особи, яка є суб`єктом трудових відносин; наявність шкідливих наслідків у широкому розумінні (соціальних, економічних та ін.)

Натомість, встановлені судом обставини справи вказують на те, що будучи на дату винесення наказів (06.06.2018 року №288, від 25.10.2019 року №517, від 16.09.2021 № НС-328/64, від 16.09.2021 № НС-329/64) безпосереднім керівником ОСОБА_2 , позивач вжив усіх заздалегідь необхідних заходів щодо забезпечення виконання вимог частини 3, 4 статті 28 та ст.33 Закону № 1700-VII з метою запобігання порушень у сфері конфлікту інтересів.

При цьому, вжиті позивачем заходи зовнішнього контролю не спричинили жодних шкідливих наслідків та були перешкодою для реалізації посадовою особою центрального органу обов`язку, визначеного частиною 3, 4 статті 28 Закону № 1700-VII.

Як наслідок перелічені обов`язкові складові дисциплінарного проступку - відсутні.

З урахуванням приведених обставин справи колегія суддів приходить до висновку про протиправність оскаржуваного наказу в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення за порушення частини 3, 4 статті 28 та ст.33 Закону № 1700-VII.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що позивачем понесені, визначені Законом України «Про судовий збір» судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 1211,20 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн, які підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетного фінансування відповідача.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 500/4035/24 скасувати.

Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 31.05.2024 №365 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" в частині накладення на начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області, полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани за порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" щодо запобігання та врегулювання ОСОБА_1 конфлікту інтересів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетного фінансування Державної служби України з надзвичайних ситуацій (вулиця О.Гончара, 55а, місто Київ, 01601, ідентифікаційний код в ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 11 березня 2025 року