Справа № 520/1945/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

12.03.2025 р. справа №520/1945/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у проведенні з 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023 перерахунку та виплати ОСОБА_1 на підставі довідок Адміністрації Державної прикордонної служби України: № 11/22144-суд від 04.12.2024 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2021, № 11/22145-суд від 04.12.2024 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022, № 11/22146-суд від 04.12.2024 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023, без обмеження максимальним розміром; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.02.2021, з 01.02.2022, з 01.02.2023 перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідок Адміністрації Державної прикордонної служби України: № 11/22144-суд від 04.12.2024 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2021, № 11/22145-суд від 04.12.2024 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022, №11/22146-суд від 04.12.2024 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023, без обмеження максимальним розміром.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок вчинення органом публічної адміністрації протиправного управлінського волевиявлення не одержує пенсію у належному розмірі.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що пенсія обчислена правильно та виплачується у повному розмірі.

Суд, дослідивши доводи усіх наявних у справі процесуальних документів, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

За викладеними у позові твердженнями, заявник з 02.08.2020р. отримує від ГУ ПФУ в Харківській області пенсію у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 70% грошового забезпечення, обліковується як пенсіонер по лінії Державної прикордонної служби України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2024р. по справі №520/18270/24 було визнано протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України, що полягають у відмові ОСОБА_1 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області оновлені довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 для перерахунку його пенсії з 01.02.2021, 01.02.2022 та 01.02.2023 відповідно. Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для перерахунку його пенсії з 01.02.2021, 01.02.2022 та 01.02.2023 відповідно.

Компетентним на видачу довідок про поточне грошове забезпечення органом - Адміністрацією державної прикордонної служби України на виконання рішення суду відносно заявника було складено довідку про грошове забезпечення станом на 01.01.2021р. у розрізі компонентів: 1) оклад за посадою - 11.800,00 грн., 2) оклад за військовим званням - 1.910,00 грн., 3) надбавка за вислугу років (50%) - 6.855,00грн., 4) надбавка за особливості проходження служби (70%) - 14.395,50 грн., 5) надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) - 1.770,00 грн; 6) надбавка за кваліфікацію (7%) - 826,00 грн; 7) премія 130% - 15.340,00 грн., а загалом - 52.896,50 грн (довідка від 04.12.2024р. №11/22144-суд).

Компетентним на видачу довідок про поточне грошове забезпечення органом - Адміністрацією державної прикордонної служби України на виконання рішення суду відносно заявника було складено довідку про грошове забезпечення станом на 01.01.2022р. у розрізі компонентів: 1) оклад за посадою - 12.900,00 грн., 2) оклад за військовим званням - 2.080,00 грн., 3) надбавка за вислугу років (50%) - 7.490,00грн., 4) надбавка за особливості проходження служби (70%) - 15.729,00 грн., 5) надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) - 1.935,00 грн; 6) надбавка за кваліфікацію (7%) - 903,00 грн; 7) премія 130% - 16.770,00 грн., а загалом - 57.807,00 грн (довідка від 04.12.2024р. №11/22145-суд).

Компетентним на видачу довідок про поточне грошове забезпечення органом - Адміністрацією державної прикордонної служби України на виконання рішення суду відносно заявника було складено довідку про грошове забезпечення станом на 01.01.2023р. у розрізі компонентів: 1) оклад за посадою - 13.960,00 грн., 2) оклад за військовим званням - 2.250,00 грн., 3) надбавка за вислугу років (50%) - 8.105,00грн., 4) надбавка за особливості проходження служби (70%) - 17.020,50 грн., 5) надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) - 2.094,00 грн; 6) надбавка за кваліфікацію (7%) - 977,20 грн; 7) премія 215% - 30.014,00 грн., а загалом - 74.420,70 грн (довідка від 04.12.2024р. №11/22146-суд).

Заявником через представника перед органом публічної адміністрації було порушено питання про перерахунок власної пенсії у зв`язку із збільшення поточної винагороди за службу діючого публічного службовця.

За згаданим зверненням листом від 08.01.2025р. №2000-0203-8/4369 пенсійним органом було вчинено відмову.

Станом на 01.02.2021р. суб"єкт владних повноважень обчислив пенсію заявника у розмірі - 19.439,63 грн. (18.957,38 грн. основного розміру пенсії як 70% від суми грошового забезпечення 27081,97грн. + 442,25 грн учасник АТО + 40,00 грн учасник бойових дій).

При цьому, сума пенсії до виплати була обчислена суб"єктом владних повноважень у 17.690,00 грн.

Станом на 01.02.2022р. суб"єкт владних повноважень обчислив пенсію заявника у розмірі - 19.480,88 грн. (18.957,38 грн. основного розміру пенсії як 70% від суми грошового забезпечення 27081,97грн + 483,50 грн учасник АТО + 40,00 грн учасник бойових дій).

При цьому, сума пенсії до виплати була обчислена суб"єктом владних повноважень у 19340,00 грн.

Станом на 01.02.2023р. суб"єкт владних повноважень обчислив пенсію заявника у розмірі - 22.174,66 грн. (18.957,38 грн. основного розміру пенсії як 70% від суми грошового забезпечення 27081,97грн + 2.654,03 грн індексація у порядку постанови КМУ №118 від 16.02.2022р. + 523,25 грн учасник АТО + 40,00 грн учасник бойових дій).

При цьому, сума пенсії до виплати була обчислена суб"єктом владних повноважень у 20.930,00 грн.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу обчислення нового розміру пенсії та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі за текстом - Закон України від 09.07.2003р. №1058-ІV) (який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення"; далі за текстом - Закон України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ), а згідно з ст.4 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV відносно заявника реалізація цього права унормована положеннями Закону України від 09.04.1992р. №2662-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі за текстом - Закон України №2662-ХІІ).

Приписами Закону України №2662-ХІІ запроваджено дві окремі, самостійні і незалежні одна від одної процедури, за якими відбувається обчислення розміру пенсії громадянина, а саме: 1) за ст.43 Закону України №2662-ХІІ - у випадку призначення пенсії вперше та 2) за ст.63 Закону України №2662-ХІІ - у випадку збільшення розміру вже призначеної пенсії за подією збільшення розміру оплати праці працівника на аналогічній (прирівняній) посаді.

Суд вважає, що указані процедури є різними як за змістом, так і за механізмом проведення (що підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019р. по зразковій справі №240/5401/18) і збігаються виключно в частині визначення загальної структури грошового забезпечення як розрахункової бази обчислення розміру пенсії.

Також і у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 16.04.2024р. у справі №240/1996/23 аналіз положень ст.ст.43, 63 Закону України №2262-ХІІ засвідчує, що при перерахунку пенсії на підставі ч.3 ст.63 Закону України №2262-ХІІ враховуються лише ті додаткові види грошового забезпечення у межах переліків, які на момент здійснення такого перерахунку виплачуються особам, котрі працюють на аналогічних посадах. Водночас, перелік додаткових видів грошового забезпечення саме для обрахунку пенсії при її призначенні відповідно до ст.43 Закону України №2262-ХІІ законодавством не обмежується.

Згідно з ч.4 ст.63 Закону України №2662-ХІІ питання визначення механізму перерахунку пенсій (умов, порядку та розмірів) було передано законодавцем у відання Уряду України і реалізовано останнім у положеннях Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (затверджено постановою КМУ від 13.02.2008р. №45, далі за текстом - Порядок №45).

Відповідно до п.1 Порядку №45 перерахунок пенсій проводиться у разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Отже, приводом для проведення перерахунку розміру раніше призначеної пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій службовців, проведена на підставі рішення загального характеру, виданого суб`єктом владних повноважень, наділеним правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення публічних службовців.

Згідно з ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відносини з оплати праці військовослужбовців Державної прикордонної служби України на подальший розвиток ч.ч.1-4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" унормовані приписами постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (з 01.03.2018р.) та приписами Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018р. №558, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23.07.2018р. за №854/32306; далі за текстом - Інструкція №558)

Згідно з п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (у період 29.01.2020р. як календарної дати набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. по справі №826/6453/18 20.05.2023р. як календарної дати набрання чинності постановою КМУ від 12.05.2023р. №481) обчислення грошового забезпечення передбачалось із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб без визначення конкретної арифметичної величини цієї правової категорії безпосередньо у тексті постанови КМУ від 30.08.2017р. №704.

При цьому, згідно з п.1 Розділу ІІ, п.1 Розділу ІІІ, п. 6 Розділу IV, п.7 Розділу ІV Інструкції №558 обчислення таких видів грошового забезпечення як: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія, грошова допомога для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відбувається із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Суд зауважує, що у розумінні ч.2 ст.51, ч.3 ст.51 та ч.4 ст.63 Закону України №2662-ХІІ перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням (зростанням) грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 з підстав кореспонденції ч.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. з абз.4 ст.7 Закону України від 14.11.2019р. №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (що призводить до використання під час обчислення грошового забезпечення показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.102,00грн." замість - "1.762,00грн."), з абз.4 ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" (що призводить до використання під час обчислення грошового забезпечення показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.270,00грн." замість - "1.762,00грн."), з абз.4 ст.7 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" (що призводить до використання під час обчислення грошового забезпечення показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.481,00грн." замість - "1.762,00грн."), з абз.4 ст.7 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" (що призводить до використання під час обчислення грошового забезпечення показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.684,00грн." замість - "1.762,00грн.") (за умови незастосування ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік") припадає на календарні дати - 01.02.2020р., 01.02.2021р., 01.02.2022р., 01.02.2023р.

Розглядаючи справу, суд зважає, що за визначеними ч.ч.2-4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (до внесення змін постановою КМУ від 12.05.2023р. №481) (в інтерпретації правових висновків постанов Верховного Суду від 02.08.2022р. по справі №440/6017/21, від 11.12.2023р. по справі №560/1291/21, від 29.06.2023р. у справі №380/7813/22 (стосовно обчислення грошового забезпечення за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2020р.), від 02.08.2022р. по справі №440/6017/21, від 11.12.2023р. по справі №560/1291/21, від 22.11.2023р. по справі №340/4403/22, від 29.06.2023р. у справі №380/7813/22 (стосовно обчислення грошового забезпечення за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2021р.), від 19.09.2023р. по справі №160/15756/21 (стосовно обчислення грошового забезпечення за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2021р.), від 04.04.2023р. по справі №120/5264/22, від 06.11.2023р. по справі №300/1947/22, від 22.11.2023р. по справі №340/4403/22, від 29.06.2023р. у справі №380/7813/22 (стосовно обчислення грошового забезпечення за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2022р.), від 12.03.2024р. по справі №300/1772/23 (стосовно обчислення грошового забезпечення за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2023р.), від 28.03.2024р. у справі №160/3235/23, від 02.04.2024р. у справі №340/608/23) правилами обчислення грошового забезпечення слід використовувати показник "загального" прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня кожного календарного року (а саме: станом на 01.01.2020р. - "2.102,00грн."; станом на 01.01.2021р. - "2.270,00грн."; станом на 01.01.2022р. - "2.481,00грн."; станом на 01.01.2023р. - "2.684,00грн.").

З огляду на вичерпне використання окружним адміністративним судом правових механізмів за ст.290 КАС України у справах №520/644/23, №520/10076/24, №520/33451/24 суд вважає за доцільне поширити на спірні правовідносини дію перелічених вище правових висновків Верховного Суду.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України.

За змістом ч.2 ст.77 КАС України відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) субєкта владних повноважень як у спорі про оскарження новоствореного органом публічної адміністрації публічного обовязку, так і у спорі про прагнення приватної особи до набуття будь-якого блага за критеріями дотримання: компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

Проте, сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, у постанові Верховного суду від 14.01.2025р. у справі №240/31245/23 стандарти доказування обставин спору та приписи ч.4 ст.9, ст.ст.72-76, ч.1 ст.77, ч.3 ст.77, ч.ч.1-ч.4 ст.242 КАС України засвідчують, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною судом виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зміст цієї норми процесуального закону було розтлумачено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах субєктом владних повноважень було реалізовано управлінську функцію у формі відмови у задоволенні звернення зацікавленої особи, відповідність якої ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України з огляду на зміст ч.5 ст.13 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" не була доведена у ході розгляду справи згідно з ч.2 ст.77 КАС України.

Оскільки у спірних правовідносинах вчинене субєктом владних повноважень управлінське волевиявлення призводить до припинення подальшої процедури розгляду і вирішення питання зацікавленої особи з приводу обчислення нового розміру пенсії у звязку із підвищенням поточної винагороди за службу рівнозначному діючому публічному службовцю, і є перешкодою для вчинення за цим зверненням будь-яких волевиявлень управлінського характеру, то суду належить застосувати положення ч.2 ст.5 і ч.2 ст.9 КАС України, надавши праву заявника захист у спосіб, сформульований у резолютивній частині цього судового акту.

Вирішуючи спір за епізодом відповідності закону управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень з приводу обмеження пенсії заявника максимальним розміром у 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, суд зважає на те, що норми Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі за текстом - Закон України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ) не містять чітко сформульованого правила про виплату пенсій без обмеження максимальним розміром, а викладені у цьому законі стандарти соціального захисту військовослужбовців у відставці у сфері пенсійного забезпечення не зумовлюють виникнення відповідного застереження.

Тому, орган публічної адміністрації повинен керуватись нормами суміжних законів, а у силу абз.1 п.2 розділу ІІ Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI запроваджене обмеження максимального розміру пенсії не поширюється виключно на випадки обчислення розміру при призначенні пенсії до набрання чинності названим актом законодавства.

При цьому, п.1 ст.2 розділу І Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI було запроваджено обмеження максимального розміру пенсії, яка не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

До того ж, абз.2 п.2 розділу ІІ Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI було запроваджено одночасно три нових взаємопов`язаних правила, а саме: 1) обмеження максимального розміру при призначенні нових пенсій показником у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; 2) непорушність (недоторканність) розміру раніше призначених пенсій; 3) мораторій на перерахунок раніше призначених пенсій, розмір яких перевищує показник у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, існують два законодавчих обмеження максимального розміру пенсії, котрі можуть бути застосовані до заявника, а саме: 1) за ч.3 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції законів України від 08.07.2011р. №3668-VI, від 24.12.2015р. №911-VIII, від 06.12.2016р. №1774-VIII на рівні сталого показника у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; 2) за п.1 ст.2 розділу І і п.2 розділу ІІ Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI у розмірі величини пенсії станом на 01.10.2011р. або на рівні сталого показника у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

У даному конкретному випадку заявник наполягає на виплаті пенсії без жодних обмежень за критерієм розміру, не вдаючись до оскарження управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу обчислення розміру пенсії.

Суд зважає, що у минулому правило обмеження пенсії на рівні сталого показника у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, було запроваджено ч.7 ст.43 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ.

Дія ч.7 ст.43 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ була припинена унаслідок прийняття Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016р. №7-рп/2016 у зв`язку із невідповідністю ст.17 Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022р. №7-р(ІІ)/2022 по справі №3-102/2021 (231/21, 415/21) визнано поширення приписів ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011р. №3668-VI на норми Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992р. №2262-ХІІ, а відтак визнано запровадження обмеження розміру пенсії військовослужбовця у відставці максимальною сумою до виплати у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; але при цьому визнано і неконституційність в цій частині ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011р. №3668-VI у зв`язку із невідповідністю ст.17 Конституції України.

Тому з огляду на приписи ч.3 ст.7 та ч.4 ст.7 КАС України суду у даному конкретному випадку належить застосувати положення ч.5 ст.17 Конституції України, поклавши на суб`єкта владних повноважень обов`язок до настання події набрання чинності іншою обов`язковою до застосування нормою права вищої юридичної сили здійснити виплату заявникові пенсії без обмежень, запроваджених ст.2 розділу І і п.2 розділу ІІ Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011р. №3668-VI.

Ініційований заявником спір стосується, зокрема, суто управлінського волевиявлення суб"єкта владних повноважень з приводу обчислення розміру пенсії до виплати станом на 01.02.2021р., станом на 01.02.2022р. та станом на 01.02.2023р. розміром у 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність і не поширюється на випадки спонукання суб"єкта владних повноважень до призначення будь-яких інших платежів як структурних елементів пенсії після 01.02.2021р., 01.02.2022р., 01.02.2023р.

Тому суд зважає, що згідно зі ст.7 Закону України від 15.12.2020р. № 1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність - 1769 гривень.

Згідно зі ст.7 Закону України від 02.12.2021р. №1928-IX "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність - 1934 гривні.

Згідно зі ст.7 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність - 2093 гривні.

Згідно зі ст.7 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність - 2361 гривні.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження №К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів і поєднанні із невідповідністю закону реально вчиненого управлінського волевиявлення.

Оскільки управлінське волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу визначення розміру пенсії заявника до виплати станом на 01.02.2021р., 01.02.2022р., 01.02.2023р. узгоджується із приписами Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011р. №3668-VI, але не відповідає ст.17 Конституції України, то згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція), рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006р. по справі "Пантелеєнко проти України", рішенням Європейського суду з прав людини від 31.07.2003р. по справі "Дорани проти Ірландії", рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", рішенням Європейського суду з прав людини від 17.07.2008р. по справі "Каіч та інші проти Хорватії" суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку визнання протиправним діяння владного суб`єкта об`єктивно не здатне забезпечити неминуче, ефективне та дієве поновлення суб`єктивного права особи на одержання у власність коштів за пенсією, а тому необхідно застосувати спосіб захисту порушеного права, сформульований у резолютивній частині даного судового акту.

До того ж суд зважає, що за змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

Виконання суб`єктом владних повноважень під час реалізації управлінської функції норми діючого акту права - Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011р. №3668-VI до настання події втрати Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011р. №3668-VI на підставі рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022р. №7-р(ІІ)/2022 по справі №3-102/2021 (231/21, 415/21) - 12.04.2023р. не може бути кваліфіковано у якості протиправного діяння.

Відтак, позов за епізодом визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень з приводу виплати пенсії із обмеженням максимальним розміром до задоволення не підлягає.

Владне управлінське волевиявлення з приводу практичної реалізації норм Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011р. №3668-VI було вчинене органом публічної адміністрації виключно на стадії виплати заявникові призначеної/перерахованої, обчисленої і нарахованої пенсії.

Тож, праву заявника на отримання пенсії за минулий період у належному розмірі належить надати судовий захист у спосіб, що сформульованій у резолютивній частині даного судового акту.

Вирішуючи спір в частині спонукання суб"єкта владних повноважень до проведення перерахунку пенсії з 01.02.2023р. за довідкою Адміністрації Державної прикордонної служби України на виконання рішення суду відносно заявника було складено довідку про грошове забезпечення станом на 01.01.2023р. у розрізі компонентів: 1) оклад за посадою - 13.960,00 грн., 2) оклад за військовим званням - 2.250,00 грн., 3) надбавка за вислугу років (50%) - 8.105,00грн., 4) надбавка за особливості проходження служби (70%) - 17.020,50 грн., 5) надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) - 2.094,00 грн; 6) надбавка за кваліфікацію (7%) - 977,20 грн; 7) премія 215% - 30.014,00 грн., а загалом - 74.420,70 грн (довідка від 04.12.2024р. №11/22146-суд), суд зазначає, що з викладених вище міркувань не заперечує права заявника на проведення перерахунку пенсії за рахунок застосування під час обчислення грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 показника прожиткового мінімуму у розмірі - "2.684,00грн." замість - "1.762,00грн.".

Водночас із цим, стосовно такого розміру грошового забезпечення як премія суд зазначає, що у розумінні ч.4 ст.63 Закону України №2662-ХІІ та п.5 Порядку №45 розміри премій, призначених діючим військовослужбовцям станом на 01.01.2023р. мають виключно тимчасовий характер і зумовлені суто проходженням публічної служби в умовах дії правового режиму воєнного стану.

У подібних правовідносинах Верховним Судом у постановах від 20.11.2024р. у справі №520/10255/24, від 30.01.2025р. у справі №520/27798/23 була сформульована правова позиція про те, що рішення Міністра оборони України у формі окремого доручення від 01.02.2023р. №2683/з адресоване керівникам військових формувань, які входять складу Збройних Сил України, системи Міністерства оборони України, є розпорядчим актом, прийняття якого було зумовлене введенням в Україні воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» з метою належної та своєчасної виплати у 2023 році грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, категорії яких чітко визначено в додатках до цього документу Міністра оборони України та не є рішенням Кабінету Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення або про введення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій, із прийняттям якого пов`язаний обов`язок відповідача оформити нову довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Згідно з п.4 п.1 наказу Голови Державної прикордонної служби України від 05.01.2023р. №8-ОС у межах затверджених обсягів асигнувань військовослужбовцям за посадами штатів регіональних управлінь та інших органів Держприкордонслужби було передбачено загальне правило про виплату надбавки за особливості проходження служби у розмірі 40%.

Підпунктами 1 і 2 п.3 наказом Голови Державної прикордонної служби України від 05.01.2023р. №8-ОС у межах затверджених обсягів асигнувань було передбачено загальне правило про преміювання військовослужбовців у залежності від тарифного розряду у межах від 260% до 190% відносно осіб рядового, сержантського, старшинського складу та у межах від 245% до 175% відносно осіб офіцерського складу.

При цьому, використання Головою Державної прикордонної служби України при виданні згаданого розпорядчого акту словосполучення "у межах затверджених обсягів асигнувань" та посилання на норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з урахуванням змісту п.п.1 п.1 Розділу ІІ Інструкції №558, п.п.1 п.2 Розділу ІІ, п.п.1 п.1 Розділу ІІІ Інструкції №558 не може означати іншого, окрім встановлення і відсоткового розміру надбавки за особливості проходження служби, і відсоткового розміру премії виключно від посадового окладу, окладу за званням та надбавки за вислугу років, обчислених із використанням показника прожиткового мінімуму - "1.762,00грн".

Натомість, у разі використання під час застосування норм постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 показника прожиткового мінімуму для працездатної особи для працездатної особи понад - "1.762,00грн." і розмір відсоткового значення показника такого виду грошового забезпечення як надбавка за особливості проходження служби, і розмір відсоткового значення показника такого виду грошового забезпечення як премія у силу приписів ст.7 Бюджетного кодексу України явно та очевидно мали б менше арифметичне значення.

Згідно з п.4 п.1 та п.п.5 п.1 наказу Голови Державної прикордонної служби України від 10.02.2023р. №170-ОС у межах затверджених обсягів асигнувань військовослужбовцям за посадами штатів регіональних управлінь та інших органів Держприкордонслужби було передбачено загальне правило про виплату надбавки за особливості проходження служби у розмірі 30% та у розмірі 40% відповідно.

Пунктом 3 наказу Голови Державної прикордонної служби України від 10.02.2023р. №170-ОС у межах затверджених обсягів асигнувань було передбачено загальне правило про преміювання військовослужбовців у залежності від тарифного розряду у межах від 530% до 4350%.

При цьому, використання Головою Державної прикордонної служби України при виданні згаданого розпорядчого акту словосполучення "у межах затверджених обсягів асигнувань" та посилання на норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з урахуванням змісту п.п.1 п.1 Розділу ІІ Інструкції №558, п.п.1 п.2 Розділу ІІ, п.п.1 п.1 Розділу ІІІ Інструкції №558 не може означати іншого, окрім встановлення і відсоткового розміру надбавки за особливості проходження служби, і відсоткового розміру премії виключно від посадового окладу, окладу за званням та надбавки за вислугу років, обчислених із використанням показника прожиткового мінімуму - "1.762,00грн".

Тож, відображений у довідці Адміністрації Державної прикордонної служби України від 04.12.2024р. №11/22146-суд розмір премії у 215 % (30.014,00грн.; на відміну від розміру премії станом на 01.01.2022р. у 130%) не може бути врахований під час перерахунку пенсії заявника з 01.02.2023р., позаяк є тимчасовою стимулюючою виплатою військовослужбовцю, котрий проходить публічну службу саме під час дії правового режиму воєнного стану.

Відтак, суд не знаходить протиправним волевиявлення суб"єкта владних повноважень у відмові проводити перерахунок пенсії за довідкою про підвищене грошове забезпечення станом на 01.01.2023р., котра містить явно та очевидно недостовірні відомості про тимчасовий, а не постійний розмір премії.

Оскільки за даним епізодом у заявника відсутнє порушене право, то позов у цій частині слід залишити без задоволення.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, ст.ст.72-77, 90, 211, 241-243, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Вийти за межі позову.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2021р. в частині основного розміру пенсії без обмежень, запроваджених ст.2 розділу І і п.2 розділу ІІ Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011р. №3668-VI сумою - 17.690,00грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2022р. в частині основного розміру пенсії без обмежень, запроваджених ст.2 розділу І і п.2 розділу ІІ Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011р. №3668-VI сумою - 19.340,00грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023р. в частині основного розміру пенсії без обмежень, запроваджених ст.2 розділу І і п.2 розділу ІІ Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011р. №3668-VI сумою - 20.930,00рн.

Визнати протиправною оформлену листом від 08.01.2025р. №2000-0203-8/4369 відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2021р. та з 01.02.2022р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести з 01.02.2021р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за довідкою Адміністрації Державної прикордонної служби України від 04.12.2024р. №11/22144-суд з урахуванням раніше здійснених платежів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести з 01.02.2022р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за довідкою Адміністрації Державної прикордонної служби України від 04.12.2024р. №11/22145-суд з урахуванням раніше здійснених платежів.

Позов в решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко