Справа № 420/16837/22
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

11 березня 2025 року м. Одеса
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі № 420/16837/22 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування до вислуги років ОСОБА_1 службу (навчання) курсантом у Львівському вищому військово-політичному училищі з 01.08.1987 по 27.08.1991, службу в Тамбовському вищому військовому командному училищі хімічного захисту ім. М.І. Подвойського з 27.08.1991 по 22.02.1995 та військову службу у Збройних Силах України з 14.01.2022 по 19.10.2022.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок вислуги років з урахуванням служби у збройних силах СРСР та Збройних Силах України та зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 службу (навчання) курсантом у Львівському вищому військово-політичному училищі з 01.08.1987 по 27.08.1991, службу в Тамбовському вищому військовому командному училищі хімічного захисту ім. М.І. Подвойського з 27.08.1991 по 22.02.1995 та військову службу у Збройних Силах України з 14.01.2022 по 19.10.2022.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 , виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки пропорційно служби у 2022 році.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року залишено без змін.

Ухвалою суду від 27.11.2024 року задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 420/16837/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Встановлено судовий контроль за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі № 420/16837/22, а саме - зобов`язано військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання цього рішення суду. Встановлено строк для подання звіту три місяці, що обчислюється з дати набрання цієї ухвали суду законної сили.

Ухвалою суду від 17.12.2024 року відмовлено в задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення по справі № 420/16837/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

28.02.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов звіт про виконання рішення суду по справі № 420/16837/22, в якому вказано, що на виконання судового рішення позивачу здійснено перерахунок вислуги років, що підтверджується матеріалами справи, а саме витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 178 від 25.06.2024 року. Факт виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки також слід вважати підтвердженим з огляду на те, що в цій частині позивач не зазначав заперечень та окрім іншого Одеський окружний адміністративний суд в ухвалі від 17.12.2024 року також зазначив про наявність цього юридичного факту. Щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, військова частина НОМЕР_1 зазначає наступне. Військова частина НОМЕР_1 звертає увагу на те, що відповідач не є самостійним розпорядником бюджетних коштів і перебуває на фінансовому забезпечені військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 349 від 09.09.2022 року та витягом із додатку до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративногосподарської діяльності). Згідно розрахунку потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби від 08.08.2024 року вбачається, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/16837/22 ОСОБА_1 нараховано грошові кошти. 27.12.2024 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до розпорядника бюджетних коштів з листом (вих. № 1581/2452) в якому просила надати інформацію щодо виплати позивачу грошових коштів на виконання судового рішення по даній справі, однак відповіді на вказаний лист військова частина НОМЕР_1 не отримала. 29.01.2025 року військова частина НОМЕР_1 повторно звернулася до військової частини НОМЕР_2 з листом (вих. № 1581/301) в кому просила надати інформацію та підтверджуючі документи щодо виплати ОСОБА_1 коштів на виконання рішення суд по справі № 420/16837/22, а у разі відсутності факту виплати коштів надати інформацію з підтверджуючими документами про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення по справі. 30.01.2025 року на адресу військової частини НОМЕР_1 від військової частини НОМЕР_2 надійшов лист № 1156/15/966, в якому зазначено про те, що потребу стосовно фінансування виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по судовій справі № 420/16837/22 ( ОСОБА_1 ) було включено в основну заявку грошового забезпечення за грудень 2024 №12ФС від 07.12.2024, за січень 2025 № 1ФС від 07.01.2025 до забезпечувального фінансового органу. Станом на дату надання відповіді кошти не надходили. З огляду на викладене військова частина НОМЕР_1 просить прийняти звіт про виконання судового рішення по справі № 420/16837/22.

Ухвалою від 03.03.2025 року суд прийняв звіт до розгляду та встановив ОСОБА_1 3-х денний строк з дня отримання даної ухвали для надання суду письмових пояснень по суті поданого звіту.

06.03.2025 року до суду від позивача надійшли пояснення щодо поданого звіту, в яких зазначено, що на запит Міністерство Оборони України повідомило, що на 2024 рік за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні видатки» передбачено кошторисом (загальний фонд) 965 680,6 тис. грн., з яких реально витрачено 959604,4 тис. грн., що свідчить про залишок коштів на кінець 2024 року (та реальну можливість часткового виконання рішення суду). На 2025 рік за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні видатки» передбачено кошторисом (загальний фонд) 731726,3 тис. грн., з яких вже за перший місяць 2025 року витрачено 33 589,8 тис. грн. Однак, до цього часу відповідачем не вжито заходів щодо забезпечення належного та неухильного виконання рішення суду, при наявному реальному фінансуванні вказаних видатків у 2024 рік (із вільним залишком на кінець звітного року) та протягом поточного періоду 2025 року. Натомість, відповідачем активно вживаються дії спрямовані на уникнення реального виконання рішення суду по цій справі, про що свідчить наявність безпідставних заяв, клопотань, оскаржень рішень судів (всіх інстанцій) пов`язаних з цією справою, в тому числі ухвалу слідчого судді щодо зобов`язання ВП № 1 Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області внести відомості про кримінальне правопорушення за ст. 382 КК України за фактом невиконання судового рішення (справа 501/3354/24), а також справ, щодо оскарження відповідачем дій державного виконання при виконанні цього рішення суду, тощо та відмова судами у задоволенні таких скарг/клопотань відповідача. Відповідач є самостійною юридичною особою (хоч і не є розпорядником бюджетних коштів) та фінансується з державного бюджету, у якого, станом на час набрання цим рішенням законної сили та на теперішній час є фінансування та кошти для реального виконання судового рішення (звітів щодо наявної заборгованості військова частина не подавала). З огляду на викладене, позивач просить не приймати звіт відповідача, накласти на нього штраф та зобов`язати повторно надати звіт по виконанню цього рішення.

07.03.2025 року до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що військова частина НОМЕР_1 вчиняла та продовжує вчиняти усі залежні дії та неодноразово зверталася до розпорядника бюджетних коштів із відповідними запитами та проханням надати не лише інформацію, а й документальне підтвердження обставин, що унеможливлюють виконання судового рішення у відповідній частині (якщо вказане має місце). При цьому, розпорядник бюджетних коштів надав лише одну відповідь без будь-яких додатків і це враховуючи те, що такий запит був направлений командуванням військової частини НОМЕР_1 не один. Також військова частина НОМЕР_1 вказує, що інформація зазначена в листі Головного управління військової юстиції Міністерства оборони України № 220/74/ ВихЗПІ/16 від 07.02.2024 року стосується всієї України, а не конкретно військової частини НОМЕР_2 як розпорядника бюджетних коштів по відношенню до відповідача. Військва частина НОМЕР_1 зазначає, що не має окремих банківських рахунків та перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 , то якимось чином впливати на розподіл (перерозподіл) бюджетних коштів, які виділяються на виконання судових рішень, визначати черговість задоволення забезпечувальним фінансовим органом поданих заявок, військова частина НОМЕР_1 не має такої компетенції. За таких обставин, військова частина НОМЕР_1 вважає, що у даному випадку нею вчинено усі можливі дії, які вимагалися, а саме здійснено розрахунок належних сум на виконання судового рішення та передано до розпорядника бюджетних коштів військової частини НОМЕР_2 , яка у свою чергу звернулася до вищого фінансового органу та постійно включає на виплату заявку по позивачу (згідно відповіді військової частини НОМЕР_2 від 30.01.2025 року), окремо та додатково військова частина НОМЕР_1 направляла запити не лише щодо надання інформації про виконання рішення, а й повідомлення й документальне підтвердження обставин, за яких виконання судового рішення ускладнюється.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безмовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

За приписами ч. 1, 2 ст. 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 2 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 382-1 КАС України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За приписами статті 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.

Звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; 5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; 6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення; 7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.

До звіту додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо звіт поданий представником і такі документи раніше не подавалися; 2) докази направлення копій звіту та доданих до нього матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу (частини друга, третя статті 382-2 КАС України).

Судом встановлено, що на виконання рішення суду по справі № 420/16837/22 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) № 178 від 25.06.2024 року, яким внесено зміни у п. 11.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 444 від 19.10.2022 року та вказаний пункт наказу було викладено в іншій редакції, згідно якої ОСОБА_1 зокрема здійснено перерахунок вислуги років і така станом на 19.10.2022 року становить 10 років 00 місяців 00 днів.

Постановою головного державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28.06.2024 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 420/16837/22 від 17.08.2023 року, виданого Одеським окружним адміністративним судом, про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). В даній постанові зазначено, що боржником вимоги виконавчого документу виконано боржником.

Таким чином, судом встановлено, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі № 420/16837/22 виконане відповідачем в частині зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок вислуги років з урахуванням служби у збройних силах СРСР та Збройних Силах України та зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 службу (навчання) курсантом у Львівському вищому військово-політичному училищі з 01.08.1987 по 27.08.1991, службу в Тамбовському вищому військовому командному училищі хімічного захисту ім. М.І. Подвойського з 27.08.1991 по 22.02.1995 та військову службу у Збройних Силах України з 14.01.2022 по 19.10.2022 та в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

В частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 , виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, судове рішення залишається не виконаним.

Згідно розрахунку потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби від 08.08.2024 року, вбачається, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/16837/22 ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 96193 грн.

Водночас, військовою частиною НОМЕР_1 було надано до суду докази, з яких вбачається, що невиконання рішення суду в частині здійснення виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, зумовлено тим, що військова частина НОМЕР_1 не є самостійним розпорядником бюджетних коштів і перебуває на фінансовому забезпечені військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 349 від 09.09.2022 року та витягом із додатку до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності), та відсутністю відповідного бюджетного фінансування. При цьому, до суду було надано докази звернення військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 , яка є розпорядником бюджетних коштів, щодо виконання рішення суду у даній справі.

Згідно листа військової частини НОМЕР_2 від 30.01.2025 року № 1156/15/966 потребу стосовно фінансування виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по судовій справі № 420/16837/22 ( ОСОБА_2 ) було включено в основну заявку грошового забезпечення за грудень 2024 №12ФС від 07.12.2024, за січень 2025 № 1ФС від 07.01.2025 до забезпечувального фінансового органу. Станом на дату надання відповіді кошти не надходили.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем були належним чином обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення та на момент подання відповідного звіту вжито достатні заходи для повного виконання судового рішення.

Приписами ч.1 ст. 382-3 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту.

Відповідно до ч. 2 ст.382-3 КАС України суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2цього Кодексу.

Частиною 11 ст. 382-3 КАС України, передбачено, що якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

Положеннями ч.3 ст. 382-1 КАС України визначено, що встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе прийняти звіт військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі № 420/16837/22 та встановити військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту.

Керуючись ст.ст.248, 382, 382-1, 382-2, 382-3 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти звіт військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі № 420/16837/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Встановити військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі № 420/16837/22.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 у строк протягом двох місяців з моменту отримання даної ухвали подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі № 420/16837/22 в частині зобов`язання здійснити ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення повинен відповідати вимогам частини 2 та 3 статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Роз`яснити військовій частині НОМЕР_1 , що наслідком не додержання вимог частини 2 та 3 статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України при подачі звіту про виконання судового рішення є постановлення судом ухвали про відмову в його прийнятті.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, за винятком частини про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, яка є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Лебедєва