Справа № 140/194/25
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/194/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області №1 від 12.08.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складений відповідний акт та винесене податкове повідомлення-рішення.

Уважає податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області №1 від 12.08.2024 протиправним, оскільки ФОП ОСОБА_1 , на момент проведення фактичної перевірки, перебувала за кордоном в Республіці Польща та у неї відсутні будь-які наймані працівники, які діють від її імені чи самостійно.

На переконання позивача, за здійснення роздрібної торгівлі алкогольних напоїв без наявної ліцензії та їх продаж без реєстратора розрахункових операцій може бути притягнутий той суб`єкт господарювання, який вчинив протиправне діяння, однак ФОП ОСОБА_1 жодного відношення до встановлених порушень немає.

Окрім того, відповідач, під час проведення перевірки, не надав належних доказів, які підтверджують підставу винесення наказу для проведення фактичної перевірки, на підставі якого вона була проведена. У вказаному наказі відсутня конкретна підстава, яка дала б змогу проводити податковому органу такого виду захід.

Зазначає, що жодних направлень на проведення фактичної перевірки, наказу, а також службових посвідчень не пред`являлось, що є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки (арк. спр. 1-4).

У відзиві на позовну заяву від 28.01.2024 представник відповідача позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити.

В обґрунтування цієї позиції вказав, що ГУ ДПС у Волинській області 25.07.2024 проведено фактичну перевірку павільйону у АДРЕСА_1 та складено акт № 03/19754/09-01/ від 26.07.2024 про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійснені оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовують в електронних сигаретах та пальним, яка була проведена на підставі наказу про проведення фактичної перевірки № 2620-4 від 25.07.2024.

Перевіркою встановлено порушення Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» - роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензії; Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадському харчування та послуг; Податкового кодексу України.

Контролюючим органом 12.08.2024 винесено податкове повідомлення-рішення № 1, за порушення статті 15, статті 15-3 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального»; пункту 7 статті 16 Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального»; пункту 1.5 статті 16 та пункту 86.7 статті 86.7 розділу 1 Податкового кодексу України, а також статті 353 та частини восьмої статті 354 Митного кодексу України.

Вказує, що підставою проведення фактичної перевірки було отримання ГУ ДПС у Волинській області листа від ГУНП у Волинській області Ковельського районного управління поліції №1, тому ДПС та ГУ ДПС у Волинській області діяли виключно на підставі, в межах наданих повноважень (арк. спр. 23-25).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (акт. спр. 19).

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.08.2023 №49 підтверджено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основним видом економічної діяльності якого є 10.51 Перероблення молока, виробництво масла та сиру (арк. спр. 12).

Відповідно до наказу від 25.07.2024 №2620-п «Про проведення фактичної перевірки СГ Бунда С.В.» ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку павільйону, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Перевірку здійснено з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, а також з метою дотримання платниками податків порядку здійснення розрахункових та касових операцій, вимог законодавства щодо встановлення державою фіксованих, цін граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), оформлення роботодавцем трудових відносин з працівниками (найманими особами), на підставі підпунктів 19-1.1.4, 19-1.1.14, пункту 19-1.1, статті 19, підпунктів 20.1.9, 20.1.10, 20.1.11 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпунктів 80.2.2., 80.2.5, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80, підпункту 69.2 пункту 60 Підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України) (арк. спр. 33).

В акті про результати фактичної перевірки від 26.07.2024 №03/19754/09-01/ (далі акт перевірки) встановлено порушення статті 15, статті 15-3 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» та пункту 5 статті 291 ПК України (арк. спр. 29-31).

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 12.08.2024 №1, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у сумі 28 100 грн (арк. спр. 43).

Позивач, не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає ПК України.

Положеннями статті 62 ПК України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Враховуючи зазначені норми, суд погоджується із посиланням позивача, що непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених ПК України, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) вказаних вище документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених пунктом 81.1. ПК України, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Слід зазначити, що в даному випадку контролюючий орган був допущений до проведення перевірки за наслідками якої ним було складено акт, а в подальшому на підставі його висновків винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Щодо пред`явлення службових посвідчень, направлень на перевірку та вручення копії наказу, суд зазначає, що зазначену вимогу посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області було виконано, про що свідчать відповідні записи представника позивача Суслова А. В. у направленнях на перевірку від 25.07.2024 №4098/03-20-09-01 та 25.07.2024 №4099/03-20-09-01 та на самому наказі від 25.07.2024 №2620-п (арк. спр. 33-35).

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 (справа №804/1113/16), від 24.05.2019 (справа №826/16221/15), від 03.10.2019 (справа №820/850/16), від 16.10.2019 (справа №820/11291/15), від 22.11.2019 (справа №815/4392/15) тощо. Водночас, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

З урахуванням наведеного, суд у цій справі надає оцінку доводам позивача щодо неправомірності проведення фактичної перевірки, а саме: контролюючий орган ініціював проведення фактичної перевірки за відсутності законодавчо обґрунтованих підстав для її проведення; наказ про проведення перевірки складений з порушенням статті 81 ПК України.

Як встановлено судом вище, підставою для проведення перевірки відповідно до наказу від 25.07.2024 №2620-п «Про проведення фактичної перевірки СГ Бунда С.В.» є підпункти 80.2.2, 80.2.5 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України (арк. спр. 33).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України однією з обов`язкових умов для початку проведення фактичної перевірки встановлено пред`явлення платнику податків копії наказу про проведення перевірки. Також визначено вимоги до такого наказу, а саме - він має містити дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Абзацами п`ятим і шостим пункту 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 28.05.2024 у справі №280/1431/23 сформулював правовий висновок, що у спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою.

Оскільки, зокрема, підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки, то у наказі про призначення перевірки контролюючий орган поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення зобов`язаний відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.

Тобто, у разі, якщо підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.

Саме такий обсяг інформації в наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення в наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу. У разі, якщо наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 ПК України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.

Аналогічні правила застосовуються й щодо обсягу інформації в наказі, прийнятому відповідно до підпунктів 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

У даній справі суд встановив, що наказ від 25.07.2024 №2620-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 » не містить посилань на те, що підставою для проведення перевірки була саме здійснення функцій, однак жодних доказів на підтвердження такого не надав.

Натомість в матеріалах справи наявний лист датований 03.07.2024 №4175/51/1/01-2024 від Головного управління Національної поліції у Волинській області Ковельського районного управління поліції №1 (місто Любомиль), згідно якого в останніх наявна інформація (від жителів села Згорани, Ковельською району, Волинської області, особи котрих бажають лишатись анонімними) про те, що будучи фізичною особою-підприємцем громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жителем АДРЕСА_2 систематично (кожного дня) здійснюється реалізація підакцизних товарів «алкогольних напоїв а саме розливного нива» із магазину малої архітектурної форми, що розташований в АДРЕСА_1 , неподалік від Великого Згоранського озера в дерев`яному вагончику по праву сторону вулиці Польової. Разом з тим, в приміщені вказаного магазину на видному місці відсутня копія ліцензії на роздрібну реалізацію алкогольних напоїв та реєстратор розрахункових операцій (касовий апарат), будь-які чеки покупцям не видаються. Вищевказане може свідчити про здійснення ФОП ОСОБА_2 або ж іншим суб`єктом підприємницької діяльності не виключається господарської діяльності із порушенням вимог законодавства в частині зберігання і реалізації алкогольних напоїв (зокрема, але не виключно, здійснення реалізації алкогольних напоїв без ліцензії), можливу реалізацію незаконно виготовлених алкогольних напоїв та порушення порядку здійснення готівкових розрахунків.

Враховуючи наведені обставини Головне управління Національної поліції у Волинській області Ковельського районного управління поліції №1 (місто Любомиль) просили організувати та провести перевірку магазину малої архітектурної форми, що розташований в АДРЕСА_1 , неподалік від Великого Згоранського озера в дерев`яному вагончику по праву сторону вулиці Польової з питань дотримання законодавства щодо реалізації алкогольних напоїв, проведення готівкових розрахунків, використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин і виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету (арк. спр. 38-41).

В подальшому, ГУ ДПС у Волинській області на адресу Головного управління Національної поліції у Волинській області Ковельського районного управління поліції №1 (місто Любомль) направлено лист від 26.07.2024 №6936/5/03-20-09-01-05 разом із матеріалами фактичної перевірки для вжиття відповідних заходів згідно Кодексу України про адміністративні правопорушення за фактом роздрібної торгівлі тютюновими виробами без відповідної ліцензії (арк. спр. 36).

Наведене свідчить, що саме у зв`язку із отриманням інформації про порушення вимог законодавства (листа Головного управління Національної поліції у Волинській області Ковельського районного управління поліції №1 (місто Любомль) від 03.07.2024 №4175/51/1/01-2024) було винесено наказ від 25.07.2024 №2620-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 ». Вказане підтверджується і твердженнями, зазначеними представником ГУ ДПС у Волинській області у відзиві на позовну заяву.

Однак, на переконання суду, у наведеному вище наказі контролюючого органу відсутнє посилання про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Натомість, матеріали справи не містять підтверджень того, що фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій податкового органу.

До того ж суд зауважує, що на відміну від наказу, у направленнях на перевірку від 25.07.2024 №4098/03-20-09-01 та 25.07.2024 №4099/03-20-09-01 зазначений єдиний підпункт на підставі якого проводилась така перевірка, а саме 80.2.5 пункту 80 статті 80 ПК України, що свідчить про непослідовність та неузгодженість дій контролюючого органу.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що наказ від 25.07.2024 №2620-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 » не може вважатися правомірним, а з огляду на приписи пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу не мали право приступати до проведення фактичної перевірки платника без наявності підстав для її проведення.

У розглядуваній ситуації перевірку позивача проведено на підставі наказу, оформленого з істотним порушенням вимог чинного законодавства, що, відповідно, нівелює її наслідки. Відтак, прийняті за результатами такої перевірки податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Наведене кореспондується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.06.2024 у справі №160/2480/22.

Також суд уважає за належне зазначити, що в листі Головного управління Національної поліції у Волинській області Ковельського районного управління поліції №1 (місто Любомль) від 03.07.2024 №4175/51/1/01-2024 зазначається, що фізичною-особою підприємцем ОСОБА_2 систематично (кожного дня) здійснюється реалізація підакцизних товарів із наведено вище павільйона. Актом фактичної перевірки встановлено, що саме ОСОБА_2 здійснювався реалізацію алкогольних напоїв та тютюнових виробів, який також є фізичною-особою підприємцем, про що зазначено в наданих поясненнях від 25.07.2024 (арк. спр. 32).

Отож, враховуючи відсутність у ФОП ОСОБА_1 відповідних видів економічної діяльності, щодо реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів; відсутність в матеріалах справи доказів здійснення позивачем господарської діяльності за адресою знаходження павільйона; встановлений факт реалізації підакцизних товарів фізичною-особою підприємцем ОСОБА_2 , у суду відсутні підстави уважати, що саме позивач здійснює господарську діяльність з роздрібного продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів за адресою павільйона: АДРЕСА_1 , який був предметом перевірки контролюючого органу.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду належними та допустимими доказами правомірність проведення фактичної перевірки, за результатами якої прийняте податкове повідомлення-рішення №1 від 12.08.2024, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства та судової практики, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки щодо об`єктів нерухомості (майстерні та ремонтної майстерні). Оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті безпідставно, необґрунтовано та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач згідно із платіжною інструкцією від 06.01.2024 № сплатив судовий збір в розмірі 1212,00 грн (арк. спр. 5), тоді як сплаті підлягав судовий збір в сумі 1211,20 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 3028,00 х 0,4).

Питання про повернення судового збору, надміру сплаченого за подання даного адміністративного у розмірі 00,80 грн (00 гривень 80 копійок), може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із того, що часткове задоволення позовних вимог зумовлене обрання судом ефективного способу захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача протиправними діями/рішеннями відповідача.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок), який сплачений згідно із квитанцією про сплату судового збору від 06.01.2024 №.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44106679) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 12 серпня 2024 року №1.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович