Справа № 480/1624/24
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2025 року Справа № 480/1624/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1624/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС у Сумській області, прийняті 25.12.2023 р.:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових рішень стали висновки відповідача щодо наявності обов`язку сплати позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у зв`язку з належністю позивачу на праві власності об`єктів нерухомого майна - нежитлової нерухомості.
Так, у власності Позивача перебувають наступні об`єкти нежитлової нерухомості: будівля корівника № 1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; будівля майстерні № 1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; будівля критого току №2 літера «Б», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; приміщення №1 (будівля критого току № НОМЕР_1 ) літера «Б», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 приміщення 1; будівля зерноскладу № 6, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - будівлі).
Для здійснення сільськогосподарської діяльності Фермерське господарство використовує вищевказані Будівлі на підставі договору про закріплення майна на праві господарського відання від 01.01.2021 р., який укладено між ОСОБА_1 , позивачем по справі та Фермерським господарством.
Позивач стверджує, що будівлі позивача класифіковані у групі Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) ДК 018-2000, власник Будівель є сільськогосподарським товаровиробником та не здавав вказані Будівлі в оренду, лізинг, позичку іншим суб`єктам господарювання, а тому вказані Будівлі, відповідно до підпункту ж) підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПКУ не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.
Судом відкрито провадження у цій справі та визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечував та зазначив, що за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Щодо посилання позивача на підпункту ж) підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПКУ, відповідач зазначає, що аналіз вищезазначеної норми дає підстави вважати, що її застосування передбачає наявність двох умов: перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Головне управління ДПС у Сумській області повідомляє, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку як фізична особа-підприємець, не являється сільськогосподарським товаровиробником та у нього відсутні передбачені класифікацією види економічної діяльності. Інформація про проведення громадянином ОСОБА_1 сільськогосподарської діяльності, пов`язаної з сільськогосподарським товаровиробництвом у податкового органу відсутні. Податкові декларації про майновий стан та доходи, котрі б свідчили про здійснення громадянином сільськогосподарської діяльності, до податкового органу на подавалися.
Також враховуючи те, що об`єкти нежитлової нерухомості, перебувають у власності фізичної особи - громадянина ОСОБА_1 , а не ФГ «НІКА-МС» (засновником якого він є), звільнення від оподаткування, передбачене п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ у вказаному випадку не застосовуються.
Позивач своїм правом щодо надання відповіді на відзив не скористався.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебувають наступні об`єкти нежитлової нерухомості:
- нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1378,1 кв.м., дата державної реєстрації - 14.02.2015 року.
- приміщення, нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 863,2 кв.м., дата державної реєстрації - 14.02.2015 року.
- нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 335,7 кв.м., дата державної реєстрації - 14.02.2015 року.
- нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2555,7 кв.м., дата державної реєстрації -31.01.2015 року.
- нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2317 кв.м., дата державної реєстрації -31.01.2015 року.
25.12.2023 року Головним управлінням ДПС у Сумській області були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення форма «Ф», якими ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) за 2021 та 2022 роки (а.с. 9 23).
Позивач вважаючи, що вказані будівлі, відповідно до підпункту ж) підпункту 266.2.2.пункту 266.2 статті 266 ПКУ не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам, щодо яких виник спір, суд виходить із такого.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
Статтею 15 Податкового кодексу України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з вказаним Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з вказаним Кодексом.
Згідно зі статтею 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 261 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов:
- така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;
- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;
- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Такий правовий висновок сформував Верховний Суд у постанові від 21 травня 2024 року у справі № 600/5153/23, а також у постанові від 12 грудня 2024 року у справі № 340/1913/24.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Відповідно до обставин справи між сторонами виник спір з приводу того, чи є позивач, як фізична особа, сільськогосподарським товаровиробником, на якого поширюється пільга, передбачена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Застосування підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та фізичною особою), друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».
Отже, згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.
Отже, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основними видами діяльності фермерського господарства є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), 01.46 Розведення свиней, 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, 10.11 Виробництво м`яса, 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
Вказане Фермерське господарство має у користуванні земельні ділянки сільськогосподарського призначення, здійснює обробіток земель та вирощування на них зернових культур, на підтвердження позивачем надано звіти ф. 4-сг про посівні площі сільськогосподарських культур за 2021-2022 роки, звіт ф. 29-сг про площі та валові збори -сільськогосподарських культур за 2021-2022 роки, видаткові накладні на продаж готової продукції (а.с. 46 47, 172 189).
Суд зазначає, що Фермерське господарство, в розумінні частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року № 973-IV, є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
У рішенні Конституційного Суду України № 12-р(II)/2024 від 18 грудня 2024 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів статті 51 Цивільного кодексу України (щодо конституційних гарантій прав фізичних осіб-підприємців) Конституційний Суд України вказав, що дотримання конституційних гарантій вільного розвитку підприємництва є значущим не лише для ефективного розвитку ринкової економіки, самозайнятості осіб і наповнення Державного бюджету України, а й для зміцнення таких основоположних цінностей конституційного порядку України, як демократія та правовладдя (верховенство права). Відносини держави і підприємництва мають втілювати європейську ідентичність Українського народу, незворотність європейського та євроатлантичного курсу України (абзац п`ятий преамбули Конституції України).
Конституційний Суд України зазначив, що свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, законодавець визначив як одну із загальних засад цивільного законодавства (пункт 4 статті 3 Кодексу). Забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання, свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, є загальними принципами господарювання в Україні (абзаци другий, третій статті 6 Господарського кодексу України). Отже, свобода особи, втілена у праві на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, гарантованому кожному частиною першою статті 42 Основного Закону України, сприяє реалізації низки інших конституційних прав, зокрема права власності (стаття 41 Конституції України).
Конституційний Суд України звернув увагу на те, що основою юридичного статусу фізичної особи є гарантовані Конституцією України людські права і свободи. У випадку реалізації фізичною особою конституційного права на підприємницьку діяльність її юридичний статус додатково набуває правомочностей, які випливають зі статусу підприємця. Водночас юридичний статус підприємця не обмежує фізичну особу щодо обсягу її людських прав і свобод, гарантованих Конституцією України.
Узагальнюючи наведене, суд звертає увагу на те, що позивач як співзасновник Фермерського господарства, у випадку підтвердження призначення належного йому на праві власності нерухомого майна для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та визначення сільськогосподарської діяльності, яка здійснюється цим Фермерським господарством, не позбавлений можливості бути звільненим від сплати податку на нерухоме майно на підставі підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Щодо використання спірного нерухомого майна безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесення їх до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», суд зазначає наступне:
Судом встановлено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебувають наступні об`єкти нежитлової нерухомості, які передані у господарське відання Фермерському господарству «Ніка МС»:
- нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1378,1 кв.м., опис: будівля зерноскладу №6, що відповідає підкласу 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна» класу 1271;
- приміщення, нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 863,2 кв.м., опис: приміщення №1 (будівля критого току №1) літера «б», що відповідає підкласу 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»;
- нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 335,7 кв.м., опис: будівля критого току №2 літера «б», що відповідає підкласу 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»;
- нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2555,7 кв.м., опис: будівля майстерні №1, що відповідає підкласу 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші»;
- нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2317 кв.м., опис: будівля корівника №1 на 200 голів, що відповідає підкласу 1271.1 «Будівлі для тваринництва».
Між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Ніка МС» укладено договір від 01.01.2021 р, яким ОСОБА_1 передає Фермерському господарству «Ніка МС» у господарське відання для здійснення сільськогосподарської діяльності нерухоме майно: будівлю корівника №1 на 200 голів, загальною площею 2317 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; будівля майстерні №1, загальною площею 2555,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; будівля критого току №2 загальною площею 1 335,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; приміщення №1 (будівля критого току № НОМЕР_1 ), літера «Б», загальною площею 863,2 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; будівля зерноскладу №6, загальною площею 1378,1 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 48 49). Зазначений договір не передбачає оплату за користування нерухомим майном, тобто носить безоплатний характер.
Отже судом встановлено, що позивач, як співзасновник Фермерського господарства, яке займається сільськогосподарською діяльністю та використовує для цього перелічені об`єкти нерухомості, має право бути звільненим від сплати податку на нерухоме майно на підставі підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Відтак, помилковими є висновки контролюючого органу щодо правильності нарахування податкових зобов`язань згідно спірних податкових повідомлень рішень.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи положення вказаних норм, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області суму судового збору в розмірі 1822,80 грн., сплаченого відповідно до фіскального чеку від 01.03.2024 року та квитанції від 11.03.2024 року (а.с. 8а, 61).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек