Справа № 160/33309/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/33309/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року (суддя Сластьон А.О.) в справі №160/33309/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:

визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення військовослужбовця за період з 10.10.2020 року по 25.05.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення військовослужбовця за період з 10.10.2020 року по 31.12.2020 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 року по 25.05.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 10.10.2020 року по 25.05.2024 року із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 10.10.2020 року по 25.05.2024 року із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року повернута позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії в частині вимог щодо:

- визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 19.07.2022 року по 25.05.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

- зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 19.07.2022 року по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 року по 25.05.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 25.05.2024 року із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- зобов`язання військову частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 25.05.2024 року із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу з підстав порушення норм процесуального права, направити справу в оскарженій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не дотримано обов`язку, встановленого ч. 1 ст. 123 КАС України, що призвело до передчасних висновків про повернення позову.

Судом першої інстанції не враховано, що підставою для звернення до суду стали неправомірні дії відповідача, а також не враховано обставин щодо проходження позивачем військової служби, отримання травми та подальше лікування.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 312 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, зазначену в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Повертаючи позову заяву в частині позовних вимог з 19 липня 2022 року по 25 травня 2024 року, суд першої інстанції виходив з того, що з дня звільнення з військової служби позивачу було відомо про порушення своїх прав, проте позивачем з травня 2024 року не вчинялося дій, направлених на захист своїх прав, а звернувшись до суду з цим позовом 17.12.2024, позивач пропустив строк звернення до суду.

Судом першої інстанції зазначені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду причини визнані неповажними.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у період з 08 липня 2019 року по 25 травня 2024 року, звільнений з військової служби.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 17 грудня 2024 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року адміністративний позов залишено без руху, встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до суду обґрунтованої заяви/клопотання щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, про поновлення такого строку звернення із належними доказами поважності причин його пропуску або ж надати докази, які свідчать про дотримання строку звернення до суду.

На виконання ухвали суду позивачем 16 січня 2025 року подано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Суд першої інстанції, визнавши неповажними причини, вказані в клопотанні, повернув позову заяву в частині вимог з 19 липня 2022 року по 25 травня 2024 року.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання дотримання позивачем строку звернення до суду.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший частини другої статті 122 КАС).

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час недопуску до продовження виконання повноважень) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 липня 2024 року в справі №990/156/23 зроблено висновок, що за своїм змістом стаття 233 КЗпП України визначає строки, в межах яких є можливим судовий захист трудових прав, ці строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Наслідком пропуску таких строків є відмова у задоволенні позову, тобто відмова у наданні судового захисту.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що чіткою та передбачуваною є позиція щодо необхідності застосування приписів статті 233 КЗпП України під час визначення строків звернення до адміністративних судів для вирішення спорів, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, в тому числі і за позовами осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 дію карантину продовжено до 30 червня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду установлені статтею 123 КАС України, відповідно до частини першої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

В спірному випадку, отримавши позовну заяву та установивши, що позивачем пропущено строк звернення до суду в частині нарахування та виплати грошового забезпечення з 19 липня 2022 року по 25 травня 2024 року, суд першої інстанції залишив позовну заяву без руху та запропонував позивачу на виконання частини першої статті 123 КАС України навести поважні причини пропуску строку звернення до суду.

Відтак, судом першої інстанції дотримане процесуальній обов`язок, установлений ч. 1 ст. 123 КАС України, отже доводи апелянта про порушення судом першої інстанції приписів частини першої статті 123 КАС України та передчасність повернення позову є безпідставними.

Стосовно доводів апелянта про поважність причин пропуску строку звернення до суду зазначає наступне.

Фактично доводи апелянта зводяться до того, що позивач у спірний період проходив військову службу, приймав безпосередню участь у бойових діях, тому не мав можливості звернутися до суду у встановлений законодавством строк.

З цього питання суд зазначає таке.

Як вказано вище, позивач звільнений з військової служби 25 травня 2024 року, а з цим позовом звернувся до суду 17 грудня 2024 року.

В день звільнення з військової служби позивачем отримано наказ №132 від 25 травня 2024 року, виходячи зі змісту якого позивач мав можливість дізнатися про порушення своїх прав в частині розміру грошового забезпечення та складових грошового забезпечення.

Проте починаючи з 25 травня 20024 року позивачем не вчинялось дій щодо захисту своїх прав, а звернувшись до суду з цим позовом 17 грудня 2024 року позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП.

Апелянтом не приведено будь-яких обставин, які свідчать про поважність причин пропуску такого строку саме після звільнення зі служби.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 24 травня 2024 року.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвала прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року в справі № 160/33309/24 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року в справі № 160/33309/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 12 березня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 березня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко