Справа № 642/91/25
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 р.Справа № 642/91/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання - Щурової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05.02.2025 (суддя Ольховський Є.Б.; м. Харків) по справі № 642/91/25

за позовом ОСОБА_1

до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (надалі також відповідач, Північне МУ ДПС по роботі з ВПП, податковий орган), в якому просила суд скасувати постанову від 02.01.2025 № 2/35-00-07 про накладення адміністративного стягнення, винесену в.о. начальника Північного МУ ДПС по роботі з ВПП Любічевим В. О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн за порушення п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 2. ст. 9 Закону України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) і закрити справу про адміністративне правопорушення та стягнути судовий збір.

Ленінський районний суд м. Харкова рішенням від 13.01.2025 позов ОСОБА_1 до Північного МУ ДПС по роботі з ВПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнив.

Скасував постанову №2/35-00-07 від 02.01.2025 про накладення адміністративного стягнення, винесену в.о. начальника Північного МУ ДПС по роботі з ВПП Любічевим В.О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн за порушення п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 9 Закону № 2464-VI, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрив у зв`язку з закінченням на момент винесення постанови строків накладення адміністративного стягнення.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з Північного МУ ДПС по роботі з ВПП на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 969 грн.

Північне МУ ДПС по роботі з ВПП, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.01.2025 по справі № 642/91/25 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач стверджує, що судом першої інстанції не враховано, що за результатами складання акту перевірки №634/35-00-07/39117280 від 23.12.2024, загалом встановлено три порушення норм Закону №2464- VI (із змінами та доповненнями) за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 (а.с. 113 Акту), а саме: 1. п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого несвоєчасно нарахований єдиний внесок за лютий 2022 року в сумі 654,76 грн.; 2. п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого несвоєчасно нарахований єдиний внесок за березень 2022 року в сумі 2 511,78 гр.; 3. п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 9 Закону №2464-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено нарахований єдиний внесок за січень 2024 року в сумі 17472,00 грн.

Вказує, що висновки акту перевірки №634/35-00-07/39117280 та винесене на підставі акту податкове повідомлення-рішення на суму ЄСВ 17472,00 грн, позивачем в адміністративному або судовому порядку не оскаржувались, тобто позивач визнає факт скоєння відповідного правопорушення.

Вважає, що встановлене контролюючим органом за результатами проведеної перевірки правопорушення є триваючим, та строк притягнення до адміністративної відповідальності обраховується з моменту його виявлення.

В обґрунтування цієї позиції покликався на висновки Верховного Суду, викладені у справі № 345/4368/16-а від 11.06.2020.

ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга (не) підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 02 січня 2025 року в.о. начальника Північного МУ ДПС по роботі з ВПП Любічев В.О., за наслідками розгляду протоколу № 286/35-00-007-12 від 23.12.2024, виніс Постанову № 2/35-00-07 про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої, ОСОБА_1 , яка працює головним бухгалтером ТОВ «ПОЛТАВСЬКА БУРОВА КОМПАНІЯ» притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн. за порушення п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 9 Закону №2464-VI, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 165-1 КУпАП.

Позивач, вважаючи свої права порушеними у зв`язку з прийняттям спірної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 165-1 КУпАП, звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом прийнято оскаржену постанову про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення поза межами строку, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 1, 2 п. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством;

Згідно з ч. 1 ст. 165-1 КУпАП, порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу - підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від тридцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вказані приписи дають підстави для висновку, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що у протоколі про адміністративне правопорушення від 23.12.2024 №286/35-00-07-12 зазначено, що ОСОБА_1 порушила порядок нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період 01.04.2021 по 30.06.2024, в результаті чого занижено суму нарахованого ЄСВ за ставкою 22% за січень 2024 року у розмірі 17472 грн.

Постанову №2/35-00-07 про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 складено 02 січня 2025 року.

Колегія суддів зазначає, що обчислення строків адміністративного стягнення залежить від його виду. При цьому ст. 38 КУпАП встановлено строки, після закінчення яких виключається накладення адміністративних стягнень.

Колегія суддів зазначає, що зміст ч. 1 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Враховуючи приписи ст. 38 КУпАП, адміністративні правопорушення поділяють на: триваючі правопорушення; правопорушення, що мають разовий характер.

Отже, для більшості правопорушень перебіг строку притягнення до адміністративної відповідальності починається з дня вчинення правопорушення.

Тобто, стаття 38 КУпАП не передбачає інших умов відліку строку, окрім, як для триваючих правопорушень.

Триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

При цьому, судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах, зокрема, від 11.04.2018 у справі № 804/401/17, від 11.12.2018 у справі № 242/924/17 та від 11.06.2020 у справі №345/4368/16-а відповідно до якої триваюче правопорушення це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Разом з тим, до адміністративних правопорушень, що мають разовий характер, належать такі проступки: несвоєчасне подання декларацій, розрахунків, аудиторських висновків, платіжних доручень на внесення платежів до бюджетів та державних цільових фондів, подання звіту з ЄСВ тощо.

Згідно з розділом ІІ частини 1 Порядку заповнення та подання податковим агентам Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого Наказом Міністерством фінансів України 13.01.2015 № 4 зі змінами, розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) з розбивкою по місяцях звітного кварталу протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу. Окремий Розрахунок за календарний рік не подається. Якщо останній день строку подання Розрахунку припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Згідно з актом №634/35-00-07/39117280 від 23.12.2024, (а.с.114 акту) 5 абзац зазначено, що при поданні Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 1 квартал 2024 (від 03.05.2024 №) по ряд.6.1. розділу 1 за січень 2024 року платником зменшено суму нарахувань з єдиного внеску по фізичній особі ОСОБА_2 за жовтень 2023 року на загальну суму 17472 грн, у зв`язку з перевищенням нарахованого ЄСВ над базою нарахування.

Оскільки, згідно з постановою №2/35-00-07 від 02.01.25, ОСОБА_1 вчинила порушення з нарахування ЄСВ за січень 2024 року і таке правопорушення носить разовий характер, тому таке правопорушення не можна вважати триваючим, а тому початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Оскільки адміністративне правопорушення, яке позивач вчинила, не носить характер триваючого, то відповідач, наклавши адміністративне стягнення 02 січня 2025 року, пропустив строки накладення адміністративного стягнення передбачені ч. 1 ст. 38 КУпАП, що є підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування спірної постанови.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням висновків суду наявність підстав для скасування постанови серії №2/35-00-07 від 02.01.2025, колегія суддів вважає наявними підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05.02.2025 по справі № 642/91/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко Т.С. Перцова