Справа № 340/7572/24
Суддя: М.Я. САВОНЮК
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/7572/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Савонюка М.Я., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач), звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної гвардії України (надалі відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Національної гвардії України (, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 9а) про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) третьої групи інвалідності - Захворювання, Так, пов`язане із проходженням військової служби, оформленого протоколом засідання комісії від 17 жовтня 2024 року №727/975;

- зобов`язати Головне управління Національної гвардії України (, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 9а) призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням третьої групи інвалідності - Захворювання, Так, пов`язане із проходженням військової служби у розмірі: 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період з 1990 по 2004 рік перебував у лавах Збройних сил України. З 2009 року по 28.05.2021 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України на посаді начальника технічно експлуатаційної частини 2-ї авіаційної ланки першої авіаційної ескадрильї на вертольотах. У зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням військової служби за результатами медичного огляду йому було встановлено ступінь втрати працездатності 10%, що підтверджується довідкою Кіровоградського обласного центру медико-соціальної експертизи обласною МСЕК №1 від 19.12.2003 Серії 2-18 МАЕ №037445.

Вказує, що 29.04.2021 у період перебування на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, за результатами його медичного огляду медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Кіровоградській області» видано Свідоцтво про хворобу від 29.04.2021 №112/НГ, відповідно до якого його визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Також, довідкою від 15.09.2021 Серії 12ААА №008939 виданою КЗ «КОБ МСЕ КОР» встановлено ступінь втрати працездатності 30%.

У подальшому, наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 20.05.2021 №87о/с з позивачем було припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення та звільнено відповідно до підпункту «б» пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у відставку за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу.

Зазначає, що 17.08.2021 ІНФОРМАЦІЯ_2 №1 м. Кропивницький йому було встановлено вперше ІІІ (третю) групу інвалідності. Захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби.

Оскільки причини отриманих ушкоджень здоров`я, що стали підставою для встановлення у 2003 році при первинному огляді відсотка втрати працездатності та у 2021 році при первинному огляді групи інвалідності є різними, окремими, не пов`язаними між собою, тому 16.08.2024 звернувся до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України з рапортом та необхідним переліком документів щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 25.12.2013 №975 від 25.12.2013 (далі Порядок №975). Однак, 01.11.2024 отримав відповідь від військової частини НОМЕР_2 про відмову у такій виплаті з підстав того, що зміна ступеня втрати працездатності на групу інвалідності у позивача відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності.

Вважає таку відмову протиправною, оскільки 17.08.2021 йому вперше було призначено ІІІ групу інвалідності та причини захворювань, що стали підставою для встановлення у 2003 році при первинному огляді відсотка втрати працездатності та у 2021 році при первинному огляді групи інвалідності є різними, окремими, не пов`язаними між собою.

З цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідач правом на подання суду відзиву на позовну заяву не скористався. Жодних заяв, повідомлень про причини такого неподання, їх поважності та/або неможливості подання у строк, встановлений судом, від відповідача на адресу суду (у тому числі електронну) не надходило.

Ухвала суду від 28.11.2024 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження у справі була надіслана до "Електронного кабінету" Головного управління Національної гвардії України 28.11.2024 та доставлена того ж дня об 11 год. 41 хв., що підтверджується довідкою від 28.11.2024, яку долучено до матеріалів справи.

11.03.2025 відповідач на виконання ухвали суду від 03.03.2025 надав суду клопотання про долучення доказів.

Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.

28.11.2024 ухвалою Кіровоградського окружного суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження).

03.03.2025 ухвалою суду витребувано у відповідача за ініціативою суду докази по справі.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно довідки №473 від 05.02.2003 військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 встановлено діагноз: розповсюджений остеохондроз хребта з больовим синдромом при фізичних навантаженнях, без порушення функцій. Хронічний вертеброгенний шийно-грудний та поперековий радикуліт без порушення функції, фаза ремісії. Нейроцикуляторна дистонія по гіпертизивному типу з незначними проявами. Нуль ступінь. Хронічний гастрит з нормальною кислоутворчою функцією, рідкими загостреннями. Фаза ремісії та зазначено, що захворювання, ТАК пов`язане з проходженням служби. На підставі статті 71 «г», 55 «в» Розкладу хвороб ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби (а.с. 12).

Довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 №1 від 19.12.2003 Серії 2-18 МАЕ №037445 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності застрахованого у зв`язку з захворюванням, ТАК, пов`язаним із проходженням військової служби, ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності 10% (а.с. 13).

Згідно військового квитка НОМЕР_4 позивач з 09.02.2009 був прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та направлений до проходження військової служби до внутрішніх військ МВС України (а.с. 10-11).

З метою встановлення ступеню придатності до військової служби за розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України №178 Медичною військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Кіровоградській області» було проведено медичний огляд ОСОБА_1

За його результатами видано Свідоцтво про хворобу від 29.04.2021 №112/НГ, відповідно до якого позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с. 20-21).

Відповідно до пункту 12 Свідоцтва №112/НГ ОСОБА_1 встановлено наступні діагнози: Цукровий діабет, тип 2, середнього ступеня тяжкості, ст, субкомпенсації. Діабетична ангіопатія нижніх кінцівок 11 ст. Діабетична полівейропатія, вегето-сенсорні порушення. Стеатогепатит метаболічного генезу з переходом в цироз печінки ступінь фіброзу Е4, ст. субкомпенсації. Гепатоспленомегалія: ГЦН І ст. ІХС: Дифузний кардіосклероз. ШЕ. ГХ ІІ ст., ст. 2 р. 4. СН І зі збереженою СФЛШ. ФК НІ ст. Ангіопаті сітківок ДЕ ІІ ст. змішаного генезу (гіпертонічного, атеросклеротичного, дисметаболічного). Помірний вестибулопатичний, церебростенічнийсиндром. Розповсюджений остеохондроз хребта ІІ ст. (грижа 1.4-1.5 МХД). Хронічна цервікокраніалгія, люмбоішіалгія, стійкий помірний больовий синдром. ПБХ І ст. Поліостеоартроз з переважним ураженням колінних суглобів ІІ ст. правого плечового суглобу І-ІІ ст., ліктьових суглобів І-ІІ ст., мілких суглобів обох плюсн, міжфалангові зчленувань обох стоп ІІ ст. Стійкій помірний больовий синдром. ПФС 1 ст. Хронічний двобічний кохлеарний неврит. Приглухуватість ІІ ст. Дерматит слухових проходів. Хронічний гастродуоденіт, не асоційований з Н. руlогі, зі збереженою кислотоутворюючою фукцією шлунку ст. ремісії. Хронічний комбінований геморой ІІ ст., ст. ремісії. Деструкція скловидного тіла обох очей, Відшарування задньої голоїдної мембрани OS. Хронічний простатит, стадія ремісії. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України №110 від 28.05.2021 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення щодо капітана ОСОБА_1 , звільненого відповідно до підпункту «б» пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у відставку за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу з 28.05.2021 (а.с. 22).

З 17.08.2021 позивачу встановлено 3 групу інвалідності за захворюванням, яке пов`язане із проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААБ №574492 від 15.09.2021 (а.с. 15).

Згідно довідки КЗ «КОБ МСЕ КОР» про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 15.09.2021 Серії 12 ААА №008939 встановлено ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 30%. Причини втрати професійної працездатності ТАК, пов`язані з проходженням військової служби (а.с. 14).

У зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ (третьої) групи позивач 16.08.2024 звернувся до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України з рапортом про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №975.

Згідно протоколу №727/975 від 17.10.2024 засідання комісії Головного управління Національної гвардії України щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01 січня 2014 року зокрема встановлено, що Кіровоградським обласним центром медико-соціальної експертизи Обласною МСЕК № 1 ОСОБА_1 при первинному огляді з 05.12.2003 було встановлено 10% втрати працездатності внаслідок захворювання пов`язаної з проходженням військової служби (копія довідки від 19.12.2003 серія 2-18 МАЕ № 037445). Кіровоградським обласним центром медико-соціальної експертизи Обласною МСЕК № 1 ОСОБА_1 при черговому огляді з 17.08.2021 було встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання з проходженням військової служби (копія довідки від 15.09.2021 серія 12 ААБ № 574492). З дня первинного встановлення капітану ОСОБА_1 10% втрати працездатності внаслідок захворювання пов`язаної з проходженням військової служби, до дня встановлення ОСОБА_1 третьої групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби минуло більш ніж два роки.

З урахуванням наведеного, відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, на 17.08.2021) та пункту 8 Порядку (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, на 17 серпня 2021 року) прийнято рішення призначення та виплату одноразової грошової допомоги капітану ОСОБА_1 за встановлену з 17.08.2021 третю групу інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби не здійснювати (а.с. 38-39).

Про вказане рішення Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України повідомила позивача листом від 02.05.2024 (а.с. 23-24).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із положеннями статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.92 р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.19991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;

3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;

4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;

6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;

7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби;

8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою із строкової військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, пов`язаних з проходженням військової служби, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її із строкової військової служби;

9) отримання військовозобов`язаним, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або резервістом поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності в період проходження зборів чи служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення таких зборів чи виконання резервістом обов`язків служби у військовому резерві.

Згідно із статтею 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2 - 3 пункту 2статті 16 цього Закону; б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Пунктами 2, 4 статті 16-3 Закону №2011-XII передбачалось, що у випадках, визначених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

За правилами статті 16-4 Закону №2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком №975.

Підпунктом 2 пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується:

1) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи; 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи; 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи;

2) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі: 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи; 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи; 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до пункту 8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що Закон № 2232-ХІІ та Порядок № 975 передбачають обмеження, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком, який обчислюється з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Згідно із пунктом 12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Так, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання (п. 13 Порядку №975).

Як вбачається з матеріалів справи, довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 №1 від 19.12.2003 Серії 2-18 МАЕ №037445 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності застрахованого у зв`язку з захворюванням, ТАК, пов`язаним із проходженням військової служби, ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності 10%. Так, згідно довідки №473 від 05.02.2003 військово-лікарської комісієї Військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 встановлено діагноз: розповсюджений остеохондроз хребта з больовим синдромом при фізичних навантаженнях, без порушення функцій. Хронічний вертеброгенний шийно-грудний та поперековий радикуліт без порушення функції, фаза ремісії. Нейроцикуляторна дистонія по гіпертизивному типу з незначними проявами. Нуль ступінь. Хронічний гастрит з нормальною кислоутворчою функцією, рідкими загостреннями. Фаза ремісії.

У свою чергу за результатами проведеного повторного медичного огляду 29.04.2021 встановлено наступні діагнози: Цукровий діабет, тип 2, середнього ступеня тяжкості, ст, субкомпенсації. Діабетична ангіопатія нижніх кінцівок 11 ст. Діабетична полівейропатія, вегето-сенсорні порушення. Стеатогепатит метаболічного генезу з переходом в цироз печінки ступінь фіброзу Е4, ст. субкомпенсації. Гепатоспленомегалія: ГЦН І ст. ІХС: Дифузний кардіосклероз. ШЕ. ГХ ІІ ст., ст. 2 р. 4. СН І зі збереженою СФЛШ. ФК НІ ст. Ангіопаті сітківок ДЕ ІІ ст. змішаного генезу (гіпертонічного, атеросклеротичного, дисметаболічного). Помірний вестибулопатичний, церебростенічнийсиндром. Розповсюджений остеохондроз хребта ІІ ст. (грижа 1.4-1.5 МХД). Хронічна цервікокраніалгія, люмбоішіалгія, стійкий помірний больовий синдром. ПБХ І ст. Поліостеоартроз з переважним ураженням колінних суглобів ІІ ст. правого плечового суглобу І-ІІ ст., ліктьових суглобів І-ІІ ст., мілких суглобів обох плюсн, міжфалангові зчленувань обох стоп ІІ ст. Стійкій помірний больовий синдром. ПФС 1 ст. Хронічний двобічний кохлеарний неврит. Приглухуватість ІІ ст. Дерматит слухових проходів. Хронічний гастродуоденіт, не асоційований з Н. руlогі, зі збереженою кислотоутворюючою фукцією шлунку ст. ремісії. Хронічний комбінований геморой ІІ ст., ст. ремісії. Деструкція скловидного тіла обох очей, Відшарування задньої голоїдної мембрани OS. Хронічний простатит, стадія ремісії. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААБ №574492 від 15.09.2021 з 17.08.2021 позивачу встановлено 3 групу інвалідності за захворюванням, яке пов`язане із проходженням військової служби та згідно довідки КЗ «КОБ МСЕ КОР`від 15.09.2021 Серії 12 ААА №008939 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30%.

У свою чергу підставою для відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2021 як військовослужбовцю звільненому з військової служби, якому встановлено інвалідність IIІ групи не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби стало те, що зміна ступеня втрати працездатності 10% на ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби відбулась у понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності - 19.12.2003.

Таким чином, ключовим питанням при призначенні одноразової грошової допомоги є правильність застосування до спірних правовідносин пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII тa пункту 8 Порядку №975 щодо обмеження дворічним терміном права особи з інвалідністю на отримання одноразової грошової допомоги у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), від 21.06.2018 (справа №760/11440/17), та дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII:

" (1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року;

(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після)".

Рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022 приписи пункту 4 статті 16-3 Закону України №2011-XII визнано такими, що не відповідають Конституції України, а саме: статтям 1, 3, частині першій та другій статті 8, частині п`ятій статті 17, частині першій статті 17 Конституції України.

Конституційний Суд України при розгляді цієї справи для встановлення об`єктивної виправданості наведеного законодавчого обмеження реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги в збільшеному розмірі саме строком у два роки, зауважив, що науково вивірені знання та досвід роботи закладів охорони здоров`я, як випливає з матеріалів цієї справи, не свідчать на користь того, що погіршення стану здоров`я військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів не може настати після спливу цього строку.

Установлення такого законодавчого обмеження є невиправданим з огляду також на те, що законодавець мав можливість обрати для досягнення цієї ж мети засіб, який менш обтяжливо зачіпав би сферу реалізації прав військовослужбовців на соціальний захист.

Аналіз положень Закону свідчить про те, що не врегульованими є випадки пропуску такого строку з виключних підстав, визнання відповідними органами поважними причин його пропуску за наявності об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Тому, на підставі наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що встановлені оспорюваними приписами Закону обмеження права на одноразову грошову допомогу не відповідають вимогам домірності.

Конституційний Суд України зазначає, що конституційний обов`язок держави щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців (статті 17, 46 Конституції України) є значущішим ніж будь-які цілі, досягнення яких законодавець визначав як підставу для запровадження обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі при зміні групи інвалідності, збільшенні відсотка втрати працездатності часовими рамками.

Установлені приписами пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі за умови встановлення вищої групи інвалідності (або більшого відсотка втрати працездатності) лише протягом двох років є невиправданими та такими, що непропорційно обмежують право на посилений соціальний захист військовослужбовців, гарантований частиною першою статті 46 Конституції України у взаємозв`язку з частиною п`ятою її статті 17 (пункт 5.3. Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 №1-р(II)/2022).

Конституційний Суд України вважає невиправданим законодавчо обмежувати часовими рамками (строком у два роки) настання причинно-наслідкового зв`язку між пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим особою під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, та динамікою стану здоров`я. Такий правоприпиняючий строк має бути об`єктивно оцінений, обумовлений індивідуальним станом здоров`я кожної особи, яка отримала поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, в межах розумного строку (пункт 6.1. Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 №1-р(II)/2022).

Таким чином, оспорювані приписи Закону, якими встановлено обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі за умови встановлення вищої групи інвалідності (або більшого відсотка втрати працездатності) лише протягом двох років, не узгоджуються з засадничими конституційними цінностями, зокрема такими, як принцип поваги до захисту прав людини, принцип верховенства права в аспекті домірності та вимог щодо соціального захисту військовослужбовців (статті 3, 8, 17, 46 Конституції України) (пункт 6.2. Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 №1-р(II)/2022).

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.12.2024 №240/19209/21 дійшов висновку, що на будь-якій стадії судового процесу у випадку, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції, він не застосовує такий закон чи інший правовий акт, зокрема й до правовідносин, які виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, яким положення закону визнані неконституційними, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії, оскільки принцип прямого (безпосереднього) застосування Конституції у поєднанні з принципом її верховенства над іншими правовими актами неминуче передбачає повноваження судів відмовитись від застосування будь-якого правового акта, який вони визначають таким, що суперечить Конституції України.

Суди застосовують процесуальний механізм, передбачений частиною четвертою статті 7 КАС України, зокрема й у випадку, коли Конституційним Судом України сформульовано юридичну позицію щодо положення закону, яке підлягало застосуванню на час виникнення відповідних правовідносин.

Установлені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі за умови встановлення вищої групи інвалідності (або більшого відсотка втрати працездатності) лише протягом двох років суперечать Конституції України, а тому для вирішення цього спору підлягає застосуванню частина перша статті 46 Конституції України у взаємозв`язку з частиною п`ятою її статті 17 як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції Конституційного Суду України, сформульованої у Рішенні від 06.04.2022 №1-р(II)/2022.

Не зважаючи на те, що позивачу первинний ступінь втрати професійної працездатності у 10% визначено 19.12.2003, тобто у понад дворічний строк і до ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 №1-р(II)/2022, суд дійшов висновку, що частина 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ щодо визначення підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, як то сплив дворічного строку у разі зміни групи інвалідності після первинного її встановлення, до спірних правовідносин не застосовується.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 12.12.2024 у справі №520/15566/21.

Застосовуючи наведені вище висновки до обставин цієї справи, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та пункт 8 Порядку №975 у зв`язку із тим, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення III групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки, діяв всупереч принципу верховенства права (дотримання прав людини, відсутність дискримінації і рівність перед законом), не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Крім того, слід зауважити, що пункт 4 статті 16-3 Закону не міг бути застосований в разі встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, оскільки обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги було встановлене для одного й того самого ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд (абз. 32 постанови від 15.11.2021 у справі 240/336/20): "Визначена у частині четвертій статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей заборона щодо виплати одноразової грошової допомоги, може мати місце лише у разі спливу дворічного строку саме після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних.

Водночас, ІII групу інвалідності позивачу встановили внаслідок нових хвороб, не пов`язаних з тими, внаслідок яких позивачу було встановлено ступінь втрати працездатності 10%.

Частиною 3 статті 245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Проте, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

З огляду на встановлені судом обставини, відсутності будь-яких інших об`єктивних та законних підстав для відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням третьої групи інвалідності окрім того, що зміна ступеня втрати працездатності на групу інвалідності у позивача відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, для належного та повного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Національної гвардії України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням третьої групи інвалідності у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б підтверджували правомірність свого рішення у спірних правовідносинах не надав, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом повного задоволення позову.

Представником позивача у позовній заяві заявлено клопотання про вирішення питання про розподіл судових витрат в частині стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою, в сумі 15000,00 грн.

Дослідивши клопотання та наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно зі статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.06.2018 по справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

На підтвердження обсягу наданих послуг та понесених позивачем витрат представником позивача надано суду копії договору про надання правової допомоги №1174 від 19.06.2024, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «Джастіс», ордеру на надання правничої допомоги серія АЕ №1336539 від 22.11.2024, акта надання послуг №277 від 22.11.2024 та квитанції до прибуткового касового ордера №01 від 19.06.2024.

Відповідно до пункту 1.1 Договору №1174 Клієнт доручає, а Адвокатське бюро відповідно до чинного законодавства України приймає на себе зобов`язання в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права та законні інтереси Клієнта в обсязі та на умовах, що встановлених цим договором та за домовленістю Сторін, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.

Розмір гонорару за надання правової допомоги, передбаченої цим договором, встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю Сторін. Розмір гонорару Адвокатського бюро визначається Сторонами у Специфікації, яка є невід`ємним додатком цього договору (п. 3.1.-3.2. Договору №1174).

У пункті 1 специфікації №1 від 19.06.2024 до Договору договору про надання правової допомоги №1174 від 19.06.2024 наведений перелік наданих послуг: складання від імені Клієнта заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги на підставі підпункту 4 пункту 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; супровід судового процесу в адміністративній справі щодо оскарження відмови у виплаті одноразової грошової допомоги.

Відповідно до пункту 2 вказаної Специфікації вартість послуг, зазначених у пункті 1 цієї Специфікації, складає 15000,00 грн.

Актом надання послуг №277 від 22.11.2024 підтверджується надання адвокатських послуг з надання правової допомоги по Договору №1174 від 16.08.2024 на загальну суму 15000,00 грн.

Факт отримання вказаної суми коштів підтверджується прибутковим касовим ордером №01 від 19.06.2024.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц міститься висновок про те, що розглядаючи питання стягнення витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи .

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Оцінюючи подані документи, якими представник позивача обґрунтовує фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи встановлені частиною 5 статті 134 КАС України критерії, суд виходить із наступного: дана справа відноситься до незначної складності; матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких необхідний значний час, розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження, позов носить немайновий характер.

Окрім того, на переконання суду, підготовка позовної заяви у даній справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, правова позиція в аналогічних спірних правовідносинах вже сформована Верховним Судом.

Суд також зауважує, що витрати по складанню від імені Клієнта заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги на підставі підпункту 4 пункту 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є необґрунтованими, оскільки не охоплюються цілями, що визначені частиною 3 статті 134 КАС України, внаслідок чого, такі витрати не повинні враховуватися при визначенні суми судових витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 15000,00 грн не є співмірним із складністю справи та не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги обставини цієї справи, суд дійшов висновку, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг на правову допомогу у сумі 5000,00 грн.

Оскільки позов задоволено повністю, суд також стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену при поданні позовної заяви до суду суму судового збору у розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Національної гвардії України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ОСОБА_1 третьої групи інвалідності, оформленого протоколом засідання комісії від 17.10.2024 №727/975;

Зобов`язати Головне управління Національної гвардії України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням третьої групи інвалідності у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2021.

Стягнути з Головного управління Національної гвардії України (, вулиця Святослава Хороброго, будинок 9а, місто Київ, 03151) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з Головного управління Національної гвардії України (, вулиця Святослава Хороброго, будинок 9а, місто Київ, 03151) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 березня 2025 року.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач Головне управління Національної гвардії України (, вулиця Святослава Хороброго, будинок 9а, місто Київ, 03151).

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК