Справа № 420/37869/24
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф. розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 19.11.2024 р., ВП № 76205716, про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 (штраф на користь держави у розмірі 1700 грн.) за невиконання судового рішення, яку виніс старший державний виконавець Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іскра С.І.;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 26.11.2024 р., ВП № 76205716, про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 (штраф на користь держави у розмірі 3400 грн.) за невиконання судового рішення, яку виніс старший державний виконавець Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іскра С.І.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що оскаржуваними постановами до нього протиправно застосовано штрафи за невиконання судового рішення. Позивач вважає, що оскільки дитина проживає разом із ним, графік спілкування з дитиною, встановлений судовим рішенням, не є актуальним та не може бути дотриманий.

Ухвалою суду від 11.12.2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та поновлено позивачу строк звернення до суду.

Відповідач до суду відзив не надав, ухвала про відкриття провадження вручена відповідачу 12.12.2024 року.

Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (ч. 4 ст. 159 КАС України).

Від третьої особи пояснень не надходило.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на такі обставини.

Суд встановив.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.07.2022 року у справі № 523/18365/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації м. Одеси, - задоволено частково. Визначено способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення спілкування: щомісячно кожні перші та треті вихідні місяця з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 21 год. 00 хв. неділі, або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками; щотижня кожний понеділок та середу з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; щорічно: з 11 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. 03 та 18 березня, 15 червня, 02 та 06 вересня і 07 грудня; з 16 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. 14 жовтня; з 11 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. 23 лютого; з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. 06 та 09 травня; з 12 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. 01 січня; починаючи з 17 год. 00 хв. 31 грудня, що передує кожному непарному календарному Новому Року, до 21 год. 00 хв. 01 січня непарного року; починаючи з 17 год. 00 хв. 06 січня до 21 год. 00 хв. 7 січня кожного парного календарного року, починаючи із святкування Різдва Христового; починаючи з 17 год. 00 хв. суботи, що передує кожному парному календарному ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), до 21 год. 00 хв. понеділка, встановлено можливість спільного відпочинку ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без супроводу та згоди матері ОСОБА_2 протягом літнього періоду з можливістю виїзду до оздоровчо-санаторних закладів України тривалістю не більше ніж на 15 діб за один раз (загальною тривалістю 45 діб за літній період); протягом зимових, осінніх та весняних канікул не менше половини терміну встановлених канікул з правом перебування у батька ОСОБА_1 за його місцем проживання. Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні та спільному перебуванню з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначений час, згідно з рішенням суду. Зобов`язано ОСОБА_1 дотримуватися графіку спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначений час згідно з рішенням суду, повертати дитину матері дитини ОСОБА_2 після завершення часу спілкування з дитиною згідно п. 2 рішення суду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 25 липня 2022 року - без змін.

29.04.2024 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист.

19.11.2024 року постановою Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у ВП № 76205716 за невиконання рішення суду накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 1700,00 грн.

За змістом наведеної вище постанови 18.11.2024 року (понеділок) боржник ОСОБА_1 не повернув дитину матері.

26.11.2024 року постановою Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у ВП № 76205716 за невиконання рішення суду накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 3400,00 грн.

За змістом наведеної вище постанови 25.11.2024 року (понеділок) боржник ОСОБА_1 не повернув дитину матері.

Позивач не погоджується із прийнятими відповідачем постановами, оскільки дитина проживає разом із ним і встановлений рішенням суду графік не є актуальним.

Відповідач своєї позиції щодо заявлених вимог не заявив, копії матеріалів виконавчого провадження не надав.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404 VIII "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини першої, другої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Верховний Суд у Постанові від 15.05.2020 по справі № 812/1813/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна позиція висловлена Постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі №0840/3476/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19 та від 15 квітня 2020 року у справі №811/1324/18.

Як встановлено судом у межах цивільної справи № 523/18365/20 малолітній ОСОБА_3 на час розгляду справи проживав разом із батьком ОСОБА_1 .

Суд зауважив, що між сторонами фактично існує спір про місце проживання малолітньої дитини, однак вважав, що така обставина не була перешкодою для вирішення по суті заявлених ОСОБА_3 вимог, оскільки позивач від них не відмовлявся.

Як зазначив позивач, дитина на час звернення до Одеського ОАС із цим позовом, досі проживає із ним.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З аналізу вищенаведених приписів Сімейного кодексу України суд робить висновок, що у контексті спірних правовідносин виконання рішення суду, яким визначений спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина можливий виключно за умови встановлення місця проживання дитини із матір`ю, позаяк постійне місце проживання дитини разом із батьком суперечить способу виконання судового рішення за яким батько зобов`язаний повертати дитину матері після завершення часу спілкування.

З огляду на викладене, оскаржувані постанови підлягають скасуванню, оскільки державний виконавець не з`ясував обставин невиконання рішення суду, які є такими, що унеможливлюють його виконання у встановлений самим рішенням спосіб.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач у відповідності до ст. 71 КАС України надав суду докази та обґрунтування правомірності заявлених ним позовних вимог

Сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню на його користь з відповідача відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246, 287 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати постанови Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у ВП № 76205716 від 19.11.2024 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн та від 26.11.2024 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Стягнути з Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, 65025, м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 38А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов