Справа № 300/5687/24
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" березня 2025 р. справа № 300/5687/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача Саюк Назар Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про мобілізацію ОСОБА_1 від 19.06.2024 року.
Позовні вимоги мотивовані прийняттям ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправного наказу про мобілізацію ОСОБА_1 від 19.06.2024 року , оскільки позивач здійснює постійний догляд за своєю матір`ю та не підлягає мобілізації.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
05.08.2024 року на адресу суду від ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшов відзив на позовну заяву.
Однак, як слідує зі змісту даного документа він поданий неналежним відповідачем, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 не являється стороною в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу.
Також, сом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 надано відзив не по суті позовних вимог.
Судом надсилались відповідачу адміністративний позов з додатками та копію ухвали про відкриття провадження, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Відповідачем отримано вищезазначені документи 19.07.2024 та 24.07.2024 року.
Однак, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
06.09.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 року витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_5 належним чином завірені копії документів, щодо мобілізації ОСОБА_1 .
Однак, відповідачем дану ухвалу проігноровано.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
19.06.2024 року ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію у ІНФОРМАЦІЯ_6 і направлений до навчального центру для проходження підготовки до служби у Збройних Силах України.
Зі слів позивача, під час проходження медичної комісії, ОСОБА_1 повідомив, що здійснює постійний догляд за своєю матір`ю та надав підтверджуючі документи: висновок ЛКК, довідку про отримання компенсації особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Однак, вказані документи, які підтверджували наявність законних підстав на відстрочку були проігноровані ІНФОРМАЦІЯ_2 і в подальшому було винесено наказ про мобілізацію ОСОБА_1 .
Працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 було проігноровано, що ОСОБА_2 є особою похилого віку, має серйозні захворювання та не може обслуговувати себе і здійснювати необхідний та належний догляд за собою. Єдиною особою, хто здійснював і може здійснювати догляд за нею є ОСОБА_1 .
Позивач зазначає, що 19 червня 2024 року, не було дотримано законної процедури вручення повістки та ОСОБА_1 було проти його волі протиправно доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де в той же день він формально пройшов ВЛК та був направлений в начальний центр для проходження підготовки до військової служби у ЗСУ.
Вищевказані дії відповідача позивач вважає протиправними, адже він здійснює постійний догляд на непрофесійній основі за хворою матір?ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка є особою похилого віку, має певний перелік хвороб та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується висновком ЛКК, а тому беззаперечно мав право на відстрочку у відповідності до ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_1 19 червня 2024 року позивач, під час спілкування з працівниками вказаної установи повідомив їм, що він здійснює постійний догляд на непрофесійній основі за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка є особою похилого віку, має певний перелік хвороб та потребує стороннього догляду на непрофесійній основі, при цьому надав вказаним особам, всі перераховані вище документи, на підтвердження наявності відстрочки передбаченої статтею 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та заяву про надання відстрочки, згідно форми затвердженої постановою 560 КМУ.
Однак, даний факт про наявність підстави для відстрочки, у зв`язку здійсненням постійного догляду на непрофесійній основі за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою похилого віку та потребує постійного стороннього догляду на непрофесійній основі, проігноровано працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийнято рішення про мобілізацію.
Також позивач зазначає, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовились проставляти відмітку про отримання заяви на відстрочку.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Закон №3543-ХII встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності , повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Статтею 23 Закону № 3543-ХII встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації. Так, відповідно до вимог вищевказаної статті передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані особи, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Також суд зазначає, що у відповідності до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, перед винесенням наказу про мобілізацію військовозобов`язані громадяни зобов`язані пройти медичний огляд у військово-лікарській комісії (ВЛК) для встановлення їх придатності до військової служби.
Військово-лікарська комісія (ВЛК) і обов`язкові медичні аналізи є невід`ємною частиною процедури мобілізації. Без проведення загальнообов`язкових обстежень та аналізів, які передбачені наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 «Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» наказ про мобілізацію не може вважатися таким, що винесений на законних підставах та без порушення процедури проведення мобілізації.
Згідно з чинним законодавством, особи, які підлягають мобілізації, мають обов`язково пройти медичне обстеження, включаючи аналізи, інструментальні дослідження та висновки профільних лікарів.
Суд звертає увагу на те, що позивач стверджує про формальний характер проведення ВЛК та те, що відповідачем проігноровано ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 року про витребування копій документів які стосуються мобілізації ОСОБА_1 , а також неодноразові адвокатські запити представника позивача про витребування інформації щодо проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії, наявні об`єктивні підстави вважати, що під час її проведення було порушено порядок та процедуру проведення військово-лікарської експертизи.
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат у справі:
Позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.01.2021 № 280/2635/20, відповідно до якого, за положеннями КАС України відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Суд враховує, що за вимогами процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Аналізуючи надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Так, надаючи оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом цієї справи, суд зазначає, що не відповідають ознакам «співмірності» такі складові заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу, як підготовка та написання відповіді на відзив та участь в судових засіданнях, а тому затрачений час та ресурси не є співмірними із складністю та характером наданих послуг.
Таким чином, виготовлення позовної заяви не потребувало затрати значного часу і відповідно сума витрат на надання правової допомоги є завищена.
Таким чином, сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини застосовують, як джерело права.
Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши предмет розглядуваного спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Отже, позивачу належить присудити стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про мобілізацію ОСОБА_1 від 19.06.2024 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.