Справа № 754/17644/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

При секретарі: Долинській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: скасувати постанову № 406 від 02.12.2024 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення позивача до відповідальності за частиною третьою ст. 201-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 25500 грн. та закрити провадження у справі.

Позов обґрунтовано протиправністю спірної постанови, яку, на думку позивача, слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять доказів вручення позивачу протоколу №406 від 30.11.2024 та роз`яснення позивачу про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, як зазначає скаржник, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся без участі позивача, не повідомленого належним чином, що свідчить про протиправність спірної постанови.

Cторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, а подання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі відповідно до статті 304 КАС України є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі повістки позивач був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 23.08.2024 на 08:30 год. за адресою: м. Київ, вул. Космонавта Поповича, 2-а, каб № 4 з метою уточнення облікових даних.

Вищевказану повістку позивач отримав під розписку 09.08.2024, втім 23.08.2024 на 08:30 год. не з`явився на виклик до відповідача.

У подальшому, відповідачем було складено протокол № 406 про адміністративне правопорушення від 30.11.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності частини третьої ст. 210-1 КУпАП у зв`язку з неявкою на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 23.08.2024.

При складанні вказаного протоколу про адміністративне правопорушення позивач був присутній разом із своїм адвокатом Капелюшною І.М.

Відповідно до зазначеного протоколу роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, а також у самому протоколі вказано час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема в 10:00 год. 02.12.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також у самому протоколі викладені пояснення адвоката позивача та поставлено підпис адвоката.

01 грудня 2024 року позивач написав свої пояснення на адресу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до яких ОСОБА_1 повістку не отримував.

У подальшому, постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення № 406 від 02.12.2023 притягнуто позивача до відповідальності у вигляді штрафу в сумі 25500 грн за частиною третьою ст. 210-1 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства при винесенні спірної постанови, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Так, статтею 210-1 КУпАП встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідно до частини третьої якої вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно частини першої зазначеної статті порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абз. 2 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Абзацом 8 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, а саме: нез`явлення за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

У свою чергу, згідно статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення військовозобов`язаними законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, притягнення до відповідальності за статтею 210-1 КУпАП відбувається саме територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято постанову №406, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 25 500 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 210-1 КУпАП.

У відповідності до вказаної постанови ОСОБА_1 23.08.2024 о 8.30 хв. не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк, зазначений в повістці, отриманій 09.08.2024, чим порушив вимоги частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», абз. 2 частини першої та абз. 8 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487.

Тобто, вбачається факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП у зв`язку з порушенням останнім законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Згідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Так, у відповідності до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан.

У свою чергу, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) закріплює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

У той же час, визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

Згідно статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За правилами статті 1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

У той же час, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

При цьому, за правилами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

До того ж, за приписами частини першої статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як свідчать матеріали справи, позиція відповідача грунтується на тому, що на підставі повістки позивач був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 23.08.2024 на 08:30 год. за адресою: м. Київ, вул. Космонавта Поповича, 2-а, каб. № 4 з метою уточнення облікових даних.

У свою чергу, відповідач наголошує на тому, що вищевказану повістку позивач отримав під розписку 09.08.2024, втім 23.08.2024 на 08:30 год. останній в порядку статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не з`явився на виклик до відповідача (а.с. 51).

Вказані обставини були відображені ІНФОРМАЦІЯ_3 в протоколі № 406 про адміністративне правопорушення від 30.11.2024 про притягнення особи до адміністративної відповідальності частини третьої ст. 210-1 КУпАП.

При складанні вказаного протоколу про адміністративне правопорушення №406 від 30.11.2024 позивач був присутній разом із своїм адвокатом Капелюшною І.М.

Втім, у вказаному протоколі адвокатом Капелюшною І.М. зауважено, що ОСОБА_1 повістку 09.08.2024 не отримував.

Зазначене було відображено і самим позивачем в поясненні від 01.12.2024.

У свою чергу, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факту того, що відповідач довів до відома позивача інформацію про необхідність прибути за вказаною повісткою на 23.08.2024 о 08 год. 30 хв.

Так, наявні в матеріалах справи докази, складені відповідачем, не є належними, достатніми і допустимими доказами на підтвердження вказаної обставини.

У відповідності до наданої відповідачем розписки від 09.08.2024 про отримання повістки про виклик на 23.08.2024 на 08:30 год. по батькові особу, яка отримала повістку вказано « ОСОБА_1 », а позивач має по батькові « ОСОБА_1 ».

Крім того, у вказаній розписці зазначено номер телефону, який не належить позивачу та наявні виправлення у даті прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що цю розписку не можна вважати єдиним належним та допустимим доказом, що позивач знав про виклик його на 23.08.2024 з огляду на наявні заперечення останнього про отримання такого документа.

При цьому, відповідачем не було надано фото/відео матеріалів фіксації, тобто, доказів, з яких сторонній спостерігач, мав змогу встановити, що саме позивач дійсно отримав повістку, дії якого, можливо у подальшому можна було б кваліфікувати за частини третьої статті 210-1 КУпАП.

До того ж, матеріали справи не містять доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови, враховуючи, що лише сама розписка, складена відповідачем, як зацікавленою особою, в межах спірних правовідносин не може визнаватись належним доказом повідомлення позивача про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 23.08.2024 о 08 год. 30 хв.

Окрім того, матеріали справи не містять достатніх відомостей про факт належної фіксації інформування позивача про необхідність прибуття за викликом ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк, зазначений у повістці отриманій 09.08.2024.

Також, як вбачається з протоколу №406 від 30.11.2024 позивач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, про що свідчить відсутність відповідних підписів як позивача, так і його адвоката у такому протоколі.

Отже, колегія суддів приходить до переконання про неправомірність оскаржуваної постанови з огляду на недоведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою ст.210-1 КУпАП щодо порушення останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно п.3 частини третьої ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 1 частини першої ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 406 від 02 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко