Справа № 160/33738/24
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Державної організації (установи, закладу) Військової частини НОМЕР_2 щодо розгляду рапорту про звільнення, мене, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) з військової служби від 04.11.2024 року на підставі наявності на утримані в мене, ОСОБА_1 , дітей позбавлених батьківського піклування;
- зобов`язати Державну організацію Військову частину НОМЕР_2 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) розглянути рапорт про звільнення, мене, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) з військової служби від 04.11.2024 року та прийняти рішення про звільнення, мене, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) з військової служби на підставі наявності на утримані в мене, ОСОБА_1 , дітей позбавлених батьківського піклування.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача було призвано на військову службу на підставі Указу Президента України №69 від 24.02.2022 та він проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 . Оскільки у позивача на утриманні перебуває двоє дітей, які є позбавленими батьківського піклування і яким він є прийомним батьком, позивач написав рапорт про звільнення до ВЧ НОМЕР_2 на підставі ч.4 п.г пп.2 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", який було направлено поштою та на електронну пошту відповідача. Проте жодної відповіді на даний рапорт позивачем отримано не було. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена на адресу відповідача зазначену у позовній заяві, проте на адресу суду повернувся конверт з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п.4 ч.6 ст.251 Кодексу адміністративного судочинства України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

З аналізу вищенаведених норм чинного законодавства можна дійти висновку, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками за закінченням терміну зберігання, адресат вибув, адресат відсутній тощо, з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Наведена позиція узгоджується висновками неодноразово викладеними Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 29.05.2019 у справі №539/2741/17, від 04.04.2019 у справі №820/5676/17 та від 11.03.2019 у справі №810/2887/17.

Отже, відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду від 27.12.2024 року вважається належним чином врученою.

Відповідач відзиву на позовну заяву або будь-яких пояснень з приводу заявлених позовних вимог не надав.

Зважаючи на те, що відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

На підставі ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.05.2023 №154, солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04.11.2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до ВЧ НОМЕР_2 рапорт на звільнення за сімейними обставинами, а саме за підпунктом «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» , військовослужбовці, які є усиновлювачами на утриманні яких переобуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років.

До рапорту позивач додав такі документи:

1. копія висновку ЛКК №1264 від 21.09.2023;

2. копія висновку дитячого психіатра;

3. копія довідки №154 від 19.05.2023;

4. копія акту прийому-передачі документів від 24.04.2023;

5. копія акту про вибуття дитини до прийомної сім`ї від24.04.2023;

6. копія договору про влаштування дітей на виховання та спільне проживання у прийомній сім`ї від 20.04.2023 №1;

7. копія рішення №132 від 19.04.2023 про утворення прийомної сім`ї та влаштування на спільне проживання і вихованні малолітніх;

8. копія рішення №371 від 21.12.2022 про надання статусу дітей позбавлених батьківського піклування;

9. копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 ;

10. копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ;

11. копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 ;

12. копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 ;

13. копія свідоцтва про одруження;

14. копія паспорту та РНОКПП ОСОБА_1 .

Зазначений рапорт направлено засобами поштового зв`язку "Укрпошта", що підтверджується фіскальним чеком від 04.11.2024 року про направлення рекомендованого листа №618 до ВЧ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Станом на день подання позову відповідь на рапорт позивач не отримав, що і стало підставою звернення до суду.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року введено воєнний стан. На час розгляду судом цієї адміністративної справи воєнний стан в Україні триває.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина перша статті 2 Закону №2232-XII).

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі - Положення) військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Відповідно до абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних відносин), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Частиною 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153) передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Військовий рапорт - це документ, за допомогою якого військовослужбовець може звернутися до командування щодо тих чи інших питань.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Таким чином, отримавши рапорт, посадові особи військової частини зобов`язані його розглянути на надати мотивовану відповідь стосовно викладених у рапорті питань.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ наказу Міністерства оборони України від 06.08.2024 року № 531 «Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України» (далі - Наказ № 531), у паперовому рапорті військовослужбовець вказує найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок « Рапорт »; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

В даному випадку, ОСОБА_1 до позовної заяви долучено рапорт про звільнення з військової служби від 04.11.2024

Зазначений рапорт направлено засобами поштового зв`язку "Укрпошта", що підтверджується фіскальним чеком від 04.11.2024 року про направлення рекомендованого листа №618 до ВЧ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст.72 КАС України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що доказів отримання ВЧ НОМЕР_2 зазначеного рапорту або відмітки про отримання його копії на примірнику рапорту в матеріалах справи відсутні.

Судом перевірено статус поштового відправлення №618 до ВЧ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , згідно наданого позивачем фіскального чеку від 04.11.2024 як доказу направлення рекомендованого листа (рапорту) та встановлено, що 04.11.2024 року зазначений лист було прийнято у м.Кривий Ріг 50036 та 09.11.2024 він прибув до відділення 61032 м.Харків. 23.11.2024 зазначений лист повернуто відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання) та 29.11.2024 зазначений лист №618 вручено позивачу у відділенні 50036 м.Кривий Ріг.

Станом на дату направлення позову до суду, позивачем було отримано його рекомендований лист №618 у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

З огляду на зазначене, в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем рапорту позивача від 04.11.2024р.

В позовній заяві позивачем зазначено, його рапорт від 04.11.2024 року також було направлено на електронну пошту ВЧ НОМЕР_2 та долучено до матеріалів позовної заяви знімок екрану про надсилання рапорту на електронну пошту ВЧ НОМЕР_2 .

Так, згідно долученого до позовної заяви скріншоту екрану, судом встановлено, що від " ІНФОРМАЦІЯ_4 " кому " ІНФОРМАЦІЯ_5 " 04.11.2024, 17:23 надійшов лист з темою: Прошу прийняти рапорт до розгляду та звільнити мене, з повагою, ОСОБА_1 .

Суд критично ставиться до даного доказу, який на думку позивача підтверджує направлення рапорту від 04.11.2024 року на електронну пошту ВЧ НОМЕР_2 , оскільки згідно даного скріншоту від " ІНФОРМАЦІЯ_4 " надійшов лист представнику позивача ОСОБА_6 " ІНФОРМАЦІЯ_5 " з темою "Прошу прийняти рапорт до розгляду та звільнити мене, з повагою, ОСОБА_1 ."

Даний скріншот взагалі не містить доказів (відомостей) про направлення рапорту саме відповідачу ВЧ НОМЕР_2 на його електронну адресу, зворотного матеріали справи не містять.

За своєю правовою природою бездіяльність це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в конкретних умовах; так і характеризується свідомим і вольовим актом поведінки особи.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що позивач не довів отримання в/ч рапорту про звільнення з військової служби, а відтак у відповідача не виникло обов`язку його розглянути та на надати мотивовану відповідь стосовно викладених у ньому питань.

Під час розгляду даної справи, судом не досліджується та не встановлюється право позивача на звільнення, оскільки долучені копії документів повинні бути надані відповідачу разом із відповідним рапортом та знаходитися у відповідача під час розгляду рапорту. Враховуючи відсутність доказів належного звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби ВЧ НОМЕР_2 та відповідно його отримання останнім, зазначені документи не досліджувалися, відповідачем не надана правова оцінка таким документам.

Суд звертає увагу позивача на те, що позивач не позбавлений права звернення в установленому порядку до відповідача із відповідним рапортом про звільнення із наданням підтверджуючих документів в обґрунтування поданого рапорту для відповідного розгляду відповідачем і вже в разі не розгляду та неприйняття рішення по отриманому відповідачем рапорту звернутися до суду за захистом порушених прав.

Із врахуванням вищевикладеного, вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами, у зв`язку із чим задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Решта доводів та аргументів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова