Справа № 520/27903/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 р. Справа № 520/27903/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Львівської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 04.12.24 у справі № 520/27903/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТІ»

до Львівської митниці

про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТІ" (далі також - позивач, ТОВ "АРТІ") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Львівської митниці (далі також відповідач, митниця), в якій просило:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100465/2 від 12.09.2024;

2) визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/002927 від 12.09.2024.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100465/2 від 12.09.2024.

Визнано протиправною та скасовано Картку відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/002927.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" 4.844,80 грн у якості компенсації витрат на оплату судового збору та 3.000,00 грн у якості компенсації витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, обставинам та матеріалам, що мають значення для правильного вирішення справи, не застосував до спірних правовідносин приписи ст. ст. 51, 52, 58, 280, 295, 336, 345, 346 Митного кодексу України. Не погоджується із сумою витрат на професійну правничу допомогу, стягнутою судом першої інстанції на користь позивача.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Також просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на оплату правової допомоги, понесені позивачем у суді апеляційної інстанції, у сумі 8 000,00 грн.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТІ" пройшло передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набуло статусу юридичної особи приватного права, є резидентом України, основним видом господарської діяльності є оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (код КВЕД 45.31).

Між позивачем (у якості покупця) та компанією "ZHEJIANG KAILI RUBBER CO., LTD" (Китай) (у якості постачальника) укладено зовнішньоекономічний контракт №ARKAIL-2017 від 01.05.2017 (далі за тестом - Контракт), предметом якого є поставка позивачу гумовотехнічних виробів.

У межах Контракту відбулась поставка до України (тобто імпорт товару) (у межах спірних правовідносин Товар №1) Конвеєрні стрічки з вулканізованої гуми, армовані тільки текстильними, матеріалами, завширшки менш як 800 мм. Нескінченна, тип тканини ТС-70, формовані края: 400-6-0/0-2560 molded (ширина 400мм) -76шт; У бухтах по 100м, тип тканини ТС-70, формовані края: 100-2-0/0 molded (ширина 100мм) - 500м; 100-3-0/0 molded (ширина 100мм) -500м; 125-3-0/0 molded (ширина 125мм)-800м; 125-4-0/0 molded (ширина 125мм)-800м; 125-5-0/0 molded (ширина 125мм)-500м; 125-6-0/0 molded (ширина 125мм)-700м; 150-3-0/0 molded (ширина 150мм)-800м; 150-4-0/0 molded (ширина 150мм)-800м; 150-5 -0/0 molded (ширина 150мм)-800м; 150-6-0/0 molded (ширина 150мм)-100м; 175-3-0/0 molded (ширина 175мм)-300м; 175-4-0/0 molded (ширина 175мм)- 300м; 175-5-0/0 molded (ширина 175мм)-500м; 175-6-0/0 molded (ширина 175мм)-500м; 175-8-0/0 molded (ширина 175мм)-500м; 200-6-0/0 molded (ширина 200мм)-100м; 200-8-0/0 molded (ширина 200мм)-100м; 250-3-0/0 molded (ширина 250мм)-100м; 250-5-0/0 molded (ширина 250мм)-300м; 300-3 -0/0 molded (ширина 300мм)-800м; 300-4-0/0 molded (ширина 300мм)-500м; 300-5-0/0 molded (ширина 300мм)-500м; 300-8-0/0 molded (ширина 300мм)- 900м; 400-4-0/0 molded (ширина 400мм)-200м; 400-5-0/0 molded (ширина 400мм)-200м; 450-8-0/0 molded (ширина 450мм)-300м; 500-3-0/0 molded (ширина 500мм)-300м; 500-4-0/0 molded (ширина 500мм)-200м; 600-4-0/0 molded (ширина 600мм)-100м; 500-4-4/2 molded (ширина 500мм)-100м; обрізні края: 600-4-2/0 cut (ширина 600мм)-200м; 650-4-2/0 cut (ширина 650мм)-100м; У бухтах по 100м, тип тканини ЕР-100, обрізні края: 400-3-2/0 cut (ширина 400мм)-100м; 500-3-2/0 cut (ширина 500мм)-100м; 500-4-2/0 cut (ширина 500мм)-100м; 600-3-2/0 cut (ширина 600мм)-100м; 600-4-2/0 cut (ширина 600мм)-100м; Торговельна марка: EXCELLENT Виробник: ZHEJIANG KAILI RUBBER CO. LTD Країна виробництва: CN.

11.09.2024 позивачем подано до митного органу електронну митну декларацію №23UA12U8, де митна вартість товару визначена за ціною Контракту №ARKAIL-2017 від 01.05.2017 у сумі 32.341,20 доларів США (1.626.018,03 грн).

У графі 22 указаної митної декларації зазначена загальна сума за рахунком у - 32.341,20 доларів США, у графі 42 цієї ж митної декларації указана ціна - 31.891,20 доларів США (Товар №1).

Разом із митною декларацією позивачем були подані: 1. Пакувальний лист (Packing list) № KL-AT-2406 від 18.06.2024. 2. Рахунок-проформу (Proforma invoice) № KL-AT-2406 від 25.04.2024 та його переклад українською мовою. 3. Рахунок-фактуру (iнвойс) (Commercial invoice) № KL-AT-2406 від 18.06.2024 та його переклад українською мовою. 4. Мастерконосамент (Master bill of landing) № HLCUNG12406EKYH0 від 02.07.2024. 5. Коносамент (Bill of lading) № UTRUST24061620 від 02.07.2024. 6. Автотранспортну накладна (Road consignment note) № 8003 від 09.09.2024. 7. Сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) № 24C3326A2617/00025 від 18.07.2024. 8. Банківський платіжний документ, що стосується товару (MUR) № 0822 від 22.08.2024. 9. Рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 1004 від 09.09.2024. 10. Рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 3403 від 11.09.2024. 11. Довідка про транспортні та складські витрати № 0909-5 від 09.09.2024. 12. Довідка про транспортні витрати № 1715 від 11.09.2024. 13. Заявка на перевезення № 3403 від 05.09.2024. 14. Прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 01.03.2024 та його переклад українською мовою. 15. Розрахунок ціни (калькуляцію) № б/н від 18.06.2024 та її переклад українською мовою. 16. Договір № 010622-14 від 01.06.2022 між ТОВ «ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ» та Seacall Sp.z. o.o. 17. Зовнішньоекономічний договір (контракт) № ARKAIL-2017 від 01.05.2017. 18. Додаткова угода № 1 від 28.12.2018 до контракту № ARKAIL-2017 від 01.05.2017. 19. Додаткова угода № 2 від 24.12.2019 до контракту № ARKAIL-2017 від 01.05.2017. 20. Додаткова угода № 3 від 24.12.2020 до контракту № ARKAIL-2017 від 01.05.2017. 21. Додаткова угода № 4 від 24.12.2022 до контракту № ARKAIL-2017 від 01.05.2017. 22. Додаткова угода № 5 від 25.01.2023 до контракту № ARKAIL-2017 від 01.05.2017. 23. Додаткова угода № 6 від 10.05.2023 до контракту № ARKAIL-2017 від 01.05.2017. 24. Специфікація № 44 від 25.04.2024 до контракту № ARKAIL-2017 від 01.05.2017. 25. Договір № 02/01/2023 від 02.01.2023 між ТОВ «БУЛАВКА-ТРАНС» та ФОП ОСОБА_1 . 26. Договір транспортного експедирування № 220017-7 від 20.01.2017 між ТОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС» та ТОВ «АРТІ». 27. Договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та/ або міжнародному сполученнях № 330-Е від 10.05.2017 між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 . 28. Договір на транспортно-експедиторське обслуговування та організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та/або міжнародному сполученнях № 55-3 від 29.11.2016 між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «АРТІ». 29. Договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та/ або міжнародному сполученнях № 573-П від 02.06.2021 між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 . 30. Копія листа LANGOWSKI LOGISTICS Sp. Z.o.o. від 03.01.2023 та його переклад українською мовою. 31. Копія листа-відповіді Seacall Sp. Z.o.o. від 01.02.2024 та його переклад українською мовою. 32. Копія митної декларації країни відправлення № 17470574 від 27.06.2024 та її переклад українською мовою.

Під час вивчення цих документів відповідачем виявлено, що за іншою митною декларацією рівень митної вартості на подібний (аналогічний) товар становить - 2,41 дол. США за 1 кг, а подані до митного оформлення товару документи містять суттєві розбіжності та недоліки і не повною мірою підтверджують самостійно обчислену заявником митну вартість товару.

Після подання МД та аналізу наданих документів та інформації відповідач розпочав процедуру консультацій з Декларантом шляхом формування електронного повідомлення № 375ba9b9-2745-460e-ab77-e865ddf15c87 від 11.09.2024 про надання додаткових документів, а саме: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/ або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів ; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 13) переклади документів відповідно до вимог ст. 254 МК України.

Позивач у відповідь на це повідомлення надіслав лист № 1/11/09/2024 від 11.09.2024, у якому зазначив, що відповідач повторно витребував документи, які вже були надані до митного оформлення; надав пояснення щодо неможливості надати інші документи; зазначив, що страхування товару не здійснювалось; просив відповідача для уникнення простою автотранспортного засобу розглянути надані документи і надати рішення щодо підтвердження або коригування митної вартості товару.

Відповідач надіслав повідомлення № 995d5892-e5a1-447e-9209-13efb42d0449 від 12.09.2024, де зазначив, що проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст. 60 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МК України). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару № 1 слугувала МД №UA209190/2024/006170 від 19.03.2024, де митна вартість товару зі схожими характеристиками становить 2,41 дол. США/кг. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось.

12.09.2024 митницею прийнято оскаржене Рішення про коригування митної вартості №UA209000/2024/100465/2, де митна вартість товару визначена на рівні 2,41 доларів США за одиниці ваги товару (у загальній сумі - 51.398,07 доларів США при кількості у вимірах ваги - 21.327 нетто (кг)).

Підставою для прийняття оскарженого рішення митницею зазначено ст.ст. 54-64 Митного кодексу України, а фактичною підставою недостатність поданих документів для визначення складових митної вартості, розбіжності в ціновій інформації щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

У подальшому на виконання оскарженого Рішення про коригування митної вартості митницем прийнято рішення у формі Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2024/002927.

Позивачем оформлено ввезення товару за визначеним митницею показником митної вартості товару за митною декларацією №24UA70U1 від 12.09.2024.

Скориставшись правом на оскарження рішень митного органу у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність оскаржуваного рішення про коригування митної вартості та картки відмови критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі за текстом також - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012).

Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Відповідно до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 за № 651, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за № 1372/21684, у графі 44 митної декларації зазначаються відомості про необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення документи. Водночас відомості щодо кожного документа зазначаються з нового рядка за такою схемою: код документа згідно з класифікатором документів, через пробіл номер документа, дата та (за наявності даних) кінцевий термін його дії. При внесенні до графи відомостей про документи, які відповідно до МКУ не подаються митному органу одночасно з МД та зберігаються декларантом, перед кодом документу проставляється символ "d". Класифікатор документів затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 за № 1011 (далі Класифікатор документів).

Згідно з частиною другою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Із положень частин першої та другої статті 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

За приписами частини другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За частиною п`ятою статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 за № 631, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 за №1360/21672, затверджено Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа (далі - Порядок № 631).

Відповідно до п.4.5 розділу IV Порядку № 631 при здійсненні митного оформлення виконуються, зокрема, такі митні формальності:

4.5.4. Контроль із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі оцінка ризику за МД шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та ЕДМВ) за допомогою АСАУР (автоматизованої системи аналізу управління ризиками).

Вказаний перелік форм митного контролю формується в автоматичному режимі програмно-інформаційним комплексом ЄАІС та є обов`язковим для відпрацювання.

Спрацювання АСАУР за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості є рекомендацією посадовій особі митного органу більш ретельно опрацювати подані до митного оформлення документи.

В даному контексті доречно зауважити, що згідно зі статтею 361 МК України управління ризиками - це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань митної справи.

Митні органи застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.

Цілями застосування системи управління ризиками є:

запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи;

забезпечення більш ефективного використання наявних у митних органів ресурсів та зосередження їх уваги на окремих згрупованих об`єктах аналізу ризику, щодо яких є потреба у застосуванні окремих форм митного контролю або їх сукупності, а також у підвищенні ефективності митного контролю (областях ризику);

забезпечення в межах повноважень митних органів заходів із захисту національної безпеки, життя і здоров`я людей, тварин, рослин, довкілля, інтересів споживачів;

прискорення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

За положеннями статей 57, 58 Митного кодексу України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

Водночас кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим у розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

Водночас митний орган має право відійти від наведених законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Разом з тим витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Верховний Суд у висновках за аналогічними справами сформував усталену позицію, відповідно до якої митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, виключають можливість застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів. При цьому, сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Зазначена вище позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/10733/15, від 09.04.2019 у справі № 825/1990/17, від 09.04.2019 у справі № 826/15850/15, від 07.05.2020 у справі № 400/2922/18.

За приписами статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. Разом з цим контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (частини 1, 4 статті 337 Митного кодексу).

В свою чергу, згідно з частиною 1 статті 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються: 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що дані системи управління ризиками є підставою лише для обрання форм і методів митного контролю, однак самі по собі не є підставою для коригування митної вартості.

За матеріалами справи, в обґрунтування оскаржуваного рішення митний орган посилається на відсутність доказів витрат поза територією України в рахунку (при розрахунку належних до сплати митних платежів не включено до митної вартості товару відповідну частину витрат щодо оплати транспортно-експедиційних послуг); відсутність найменування, номенклатури та кількості товару, відображеної імпортером для кожної партії товару у замовленні; відсутність документу, що підтверджує якість товару відповідності стандартам, технічним умовам, виданим виробником; відсутність заявки на організацію перевантаження вантажу; відсутність документу №HLCSEA57415B, що зазначений у графі «номер коносаменту» митної декларації країни відправлення від 27.06.2024 за №17470574.

Надаючи оцінку зазначеним доводам відповідача, колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідачем зазначено, що рахунок на оплату транспортно-експедиторських послуг від 11.09.2024 за № 3403 містить пункт витрат «винагорода експедитора на території України» (1000 грн). Однак відповідні витрати поза територією України в рахунку відсутні з чого можна зробити висновок, що відповідна сума стосується послуг на всьому маршруті переміщення вантажу. Отже, при розрахунку належних до сплати митних платежів не включено до митної вартості товару відповідну 2 частину витрат щодо оплати транспортно-експедиційних послуг.

Проте колегія суддів ураховує, що відповідно до п. 1.1. Договору на транспортно-експедиторське обслуговування та організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та/або міжнародному сполученнях № 55-3 від 29.11.2016, укладеному між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «АРТІ» Експедитор зобов`язується надавати Замовникові послуги з організації перевезень вантажів Замовника та забезпечувати оптимальне транспортно-експедиторське обслуговування автомобільним транспортом на умовах цього Договору та підписаних Сторонами Заявок, а Замовник зобов`язується оплатити ці послуги.

На умовах цього договору здійснюється організація перевезень вантажів Замовника автомобільним транспортом, що належить залученим Експедиторам Перевізникам у внутрішньо-міському міжміському і міжнародному сполученнях за цінами, які встановилися на транспортному ринку.

Відповідно до п. 2.1 Договору № 55-3 Замовник подає Експедитору «Заявку на перевезення» (далі - Заявка).

Відповідно до п. 6.4. Договору № 55-3 розрахунки за договором здійснюються Сторонами у безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Виконавця протягом 5-ти банківських днів після підписання сторонами відповідної Заявки (але не раніше дати розвантаження), якщо інше не зазначено в Заявці.

Рахунок на оплату (рахунок-фактуру) № 3403 від 11.09.2024 сформовано Експедитором ФОП ОСОБА_2 і такий містить перелік наданих міжнародних транспортних послуг, винагорода експедитора по території України зазначена окремо і підстави для включення суми такої винагороди до відповідних витрат поза територією України відсутні (т. 1 а.с. 37).

Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

За приписами Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 за №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини 2 статті 53 МК України подаються транспортні документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Так, до транспортних документів можуть належати: рахунок-фактура, акт виконаних робіт від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат.

Отже, законодавством не передбачений вичерпний та єдиний перелік документів, які підтверджують транспортні витрати імпортера при ввезенні товару. Основною вимогою законодавства до таких документів є наявність в них інформації щодо вартості перевезення оцінюваних товарів.

Колегія суддів ураховує, що за висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14, якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Позивачем з митною декларацією подано довідку про транспортні та складські витрати № 0909-5 від 09.09.2024 та довідку про транспортні витрати № 1715 від 11.09.2024, які повністю узгоджуються як з рахунком на оплату №1004 від 09.09.2024, так і з рахунком на оплату (рахунок-фактуру) № 3403 від 11.09.2024 (т. 1 а.с. 36, 38-39).

Отже, в цій частині висновки митного органу є необґрунтованими.

Щодо посилання митного органу відсутність замовлення (заказу) на товар як окремого документу, колегія суддів зазначає таке.

За умовами контракту №ARKAIL-2017 від 01.05.2017 Постачальник зобов`язується виготовити і передати у власність Імпортеру гумовотехнічні вироби (далі - Товар), а Імпортер зобов`язується прийняти та оплатити Товар відповідно до умов Контракту (п. 1.1. Договору).

Найменування, номенклатура, кількість, одиниця виміру Товару відображається Імпортером для кожної партії Товару у замовленні. Замовлення та ціна Товару узгоджуються Сторонами в Інвойсах та/або в проформах-інвойсах (п. 1.2. Договору).

Поставки Товару здійснюються морським транспортом на умовах FOB-Нінгбо, Китай або FOB-інший порт, Китай з додаванням транспортних витрат за узгодженням Сторін (ІНКОТЕРМС 2010) (п. 4.1. Договору).

Постачальник зобов`язується здійснити поставку Товару не пізніше 30 днів з моменту узгодження Сторонами Проформи-Інвойсу (п. 4.2. Договору).

Ціна Товару, що постачається, вказується у Інвойсах та/або Проформах-Інвойсах на кожну партію та включає в собі вартість пакування та маркування Товару, а також вартість навантаження, доставлення у порт, експортні формальності і завантаження на борт судна (п. 5.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 6 від 10.05.2023 до Договору).

Після відвантаження Постачальником готової партії Товару Імпортер здійснює 100% оплату згідно комерційного інвойсу, виставленого Постачальником, протягом 60 календарних днів з дати Коносамента, отриманого шляхом факсимільного зв`язку або електронним зв`язком (п. 6.3. Договору в редакції Додаткової угоди № 5 від 25.01.2023 до Договору).

Сторони оформили специфікацію № 44 від 25.04.2024 до контракту № ARKAIL-2017 від 01.05.2017, в якій визначили відомості про покупця та продавця, номенклатуру, ціну та кількість товару, його загальну вартість.

Надалі Продавець (Імпортер) оформив проформу-інвойс № KL-AT-2406 від 25.04.2024 аналогічного змісту зі специфікацією. Крім того, у проформі-інвойсі визначено приблизний строк готовності товару 60 днів від дати оформлення проформи-інвойсу.

Після виготовлення товару Продавець оформив комерційний інвойс № KL-AT-2406 від 18.06.2024 та відправив товар 02.07.2024, про що свідчить коносамент №UTRUST24061620.

22.08.2024 позивач здійснив повну оплату товару за комерційним інвойсом № KL-AT-2406 від 18.06.2024, що підтверджується банківським платіжним документом № MUR0822.

Перелічені документи надані позивачем відповідачу разом із МД №24UA12U8 від 11.09.2024.

Отже, умовами Контракту не передбачено наявності письмової форми заказу на поставку товару, який має містити найменування товару, його номенклатуру та кількість, заказ не має жодного значення для підтвердження числових визначень митної вартості товару, що свідчить про необґрунтованість відповідних доводів митного органу.

Щодо посилання митниці на ненадання заявки, передбаченої п. 1.1 Договору № 010622-14 від 01.06.2022, то колегія суддів звертає увагу, що Договір № 010622-14 від 01.06.2022 між ТОВ «ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ» (далі Замовник) та Seacall Sp z.o.o. (далі Виконавець) укладений ТОВ «ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ» з метою виконання своїх зобов`язань перед ТОВ «АРТІ» за Договором № 220017-7 від 20.01.2017, наданим разом з МД.

Позивач не є стороною Договору № 010622-14 від 01.06.2022.

Крім того, заказ на поставку товару та заявка на перевезення товару не є обов`язковими документами відповідно до приписів ст. 53 МК України.

Щодо посилання митного органу на відсутність документу про якість товару від виробника, колегія суддів зазначає, що сертифікат якості (виробника) - це документ, що містить дані для ідентифікації та фактичні значення показників якості продукції виробника, отримані в результаті лабораторних випробувань, а також інформацію про їх відповідність вимогам нормативних документів. Отже, наявність чи відсутність вказаних документів жодним чином не впливає на вартість товару, оскільки не містить вартісних показників.

Разом з цим сертифікат якості не є обов`язковим для надання документом відповідно до приписів ст. 53 МК України.

Відповідно до п. 4.4. Контракту № ARKAIL-2017 від 01.05.2017 відвантаження узгодженої партії Товару супроводжується документами:

- Комерційний інвойс 3 примірника;

- Коносамент 3 примірника;

- Пакувальний лист 3 примірника;

- Сертифікат походження 1 примірник;

- Митна декларація країни відправлення 1 копія;

- Проформа-інвойс 1 примірник;

- Специфікація 2 примірника;

- Сертифікат якості виробника товару (за вимогою Імпортера) 1 примірник.

Як зазначено у позовній заяві, позивач не направляв Постачальнику (ZHEJIANG KAILI RUBBER CO., LTD) окремої вимоги про надання сертифікату якості, тому він не надавався митному органу.

Для підтвердження витрат на транспортування декларант подав до митного оформлення такі документи: рахунок-фактуру № 1004 від 09.09.2024 ТОВ «ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ.ДІ» за договором № 220017-7 від 20.01.2017; рахунок-фактуру№ 3403 від 11.09.2024 ФОП ОСОБА_4 за договором № 55-3 від 29.11.2016; довідку про транспортні та складські витрати № 0909-5 від 09.09.2024 ТОВ «ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ. ДІ»; довідку про транспортні витрати № 1715 від 11.09.2024 ФОП ОСОБА_4 .

Сукупність інформації, що міститься у цих документах, була достатньою для розрахунку правильності включення витрат на транспортування до митної вартості товару.

Щодо змісту митної декларації країни відправлення від 27.06.2024 за №17470574 колегія суддів зазначає, що експортна декларація країни виробника - це документ, оформлений в країні експорту товару - в Китайській Народній Республіці відповідно до законодавства країни відправлення, без застосувань норм українського законодавства; коносамент є видом транспортної накладної і на момент оформлення експортної декларації коносаменту в його остаточному вигляді не існує, відповідно, в експортній декларації може бути зазначено проміжний документ, тобто навантажувальний ордер.

Так, у графі «Номер транспортної накладної» митної декларації країни відправлення № 17470574 (другий рядок зверху, перша клітинка справа) вказаний номер, ідентичний номеру SO/NO, що також зазначений у Коносаменті № UTRUST24061620 від 02.07.2024.

У коносаменті № UTRUST24061620 від 02.07.2024 містяться відомості про номери: «B/L/NO» (№ UTRUST24061620) це номер коносамента транспортної компанії, тобто цього самого коносаменту; «SO/NO» (№ HLCSEA57415B) це номер навантажувального ордеру (Shipping Order). На підставі цього номеру «SO/NO» здійснюється завантаження та митне декларування.

Водночас правильність оформлення митних документів продавцем-експортером не може впливати на право покупця визначити митну вартість товарів при імпорті за ціною контракту і не може слугувати підставою для сумнівів у заявленій митній вартості.

Колегія суддів зазначає, що експортна митна декларація містить достатньо відомостей, які дозволяють її ідентифікувати як товаросупровідний документ конкретної поставки товару, разом з цим митна декларація країни відправлення відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів.

Отже, позивачем надано митному органу необхідні документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, які підтверджують митну вартість про товар, відомості про який зазначено у митній декларації №23UA12U8 від 11.09.2024. Доводи відповідача про відсутність документів, у яких би були виділені складові митної вартості, про відсутність у документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також про розбіжності у документах спростовуються матеріалами справи, про що зазначено вище.

З оскаржуваного рішення вбачається, що джерелом інформації для прийняття рішення від № UA209000/2024/100465/2 від 12.09.2024 стала наявна в митному органі цінова інформація з бази ЄАІС, джерело - митна декларація №UA209190/2024/006170 від 19.03.2024.

Проте відповідачем не доведено, що умови поставки, комерційні умови за МД №UA209190/2024/006170 від 19.03.2024 були подібними до тих, що визначені документами, поданими позивачем митному органу разом із митною декларацією №23UA12U8 від 11.09.2024.

Водночас одна лише обставина, що рівень задекларованої митної вартості товару нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не може бути підставою для витребування додаткових документів. Цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки в інформаційній базі відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо можливих судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення.

Зазначений висновок відповідає сталій практиці Верховного Суду (постанови від 09.10.2018 у справі №826/24835/15, від 24.01.2019 у справі №820/636/17, від 21.01.2020 у справі №812/2336/14, від 13.02.2020 у справі №810/1175/16, від 26.01.2021 у справі №826/13892/16).

Факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Надаючи оцінку доводам відповідача, покладеним в основу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за відсутності документів, які б пояснили сумніви митного органу, відповідач не мав достатніх та обґрунтованих підстав для невизнання митної вартості товару за ціною договору, враховуючи таке.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митній декларації зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.

В свою чергу, відповідач не довів, що подані відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України декларантом документи, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що підстави для застосування відповідачем другорядного (резервного) методу визначення митної вартості не є доведеними, а розрахована митна вартість - не є обґрунтованою.

Верховний Суд у постановах від 9 вересня 2020 року (справа №400/3133/18), від 8 лютого 2019 року (справа № 825/648/17) вказував, що Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, передбачають, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що висновки у рішенні про коригування митної вартості щодо неможливості визначення митної вартості товарів за основним методом є необґрунтованими, оскільки наданих декларантом документів було достатньо для прийняття рішення про визначення митної вартості товарів на підставі поданих документів, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 листопада 2020 року у справі №640/4941/19.

Водночас колегія суддів зазначає, що подання до митного оформлення нових митних декларацій жодним чином не перешкоджає, не відміняє та не виключає права позивача на оскарження в судовому порядку рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті ЕМД, прийнятих за первинно поданими митними деклараціями, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 18.05.2022 у справі № 520/3246/2020, від 03.11.2022 у справі №П/811/1614/16.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA100330/2024/000022/2 від 25.06.2024, оскільки таке не відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України, є обґрунтованим і законним.

З огляду на те, що прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то визнання рішення про коригування митної вартості протиправним та його скасування є підставою для визнання протиправними та скасування сформованої Київською митницею картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2024/002927 від 12.09.2024.

Щодо висновків суду в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на оплату правової допомоги, понесених позивачем у суді першої інстанції у сумі 3 000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з положеннями ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 6 ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 135 КАС України).

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної в постанові від 23.10.2018 у справі № 826/9047/16, ст. 134 КАС України, не передбачено імперативної вказівки щодо форми документа про детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Натомість усталена судова практика свідчить, що для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, належними доказами можуть бути саме договір про надання правової допомоги та акти приймання-передачі до договору.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 10 000,00 грн позивачем надано копії: свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордеру серії АХ №1212493, договору про надання правової допомоги №2021/03/03 від 22.03.2021, додаткової угоди №61 від 19.09.2024 до договору №2021/03/03 від 22.03.2021, рахунку на оплату від 20.09.2024 за №87 (т. 1 а.с. 113-125).

Надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Пунктом 2 Додаткової угоди №61 від 19.09.2024 визначено обсяг послуг, що надаються.

Сторони у пункті 5.1. Додаткової угоди визначили суму винагороди (гонорару) в розмірі 10 000,00 грн, яка сплачується протягом 5 календарних днів з моменту підписання Додаткової угоди на підставі рахунку Адвокатського об`єднання.

Вартість послуг із надання правничої допомоги позивачем сплачена у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №19890 від 20.09.2024 на суму 10.000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позов заперечував щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зауважив, що сума, яку представник позивача зазначив відшкодувати як витрати позивача на професійну правничу допомогу, указав, що така сума не співмірною із відповідною категорією спору та виконаною адвокатом роботою, є завищеною, а отже не відповідає критерію справедливої сатисфакції.

Ураховуючи предмет спірних правовідносин та наявність значного обсягу судової практики з цього питання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати, які підлягають відшкодуванню за надання адвокатом позивачу послуг в суді першої інстанції, слід зменшити, та співмірною сумою відшкодування є 3 000 грн, яка відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 420/1109/20.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги, яка частково дублює відзив на позовну заяву, поданий до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а відтак підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на оплату правової допомоги, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції у сумі 8 000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи, для здійснення представництва інтересів позивача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції між ТОВ «АРТІ» та АО «Роланд» укладено Додаткову угоду № 70 від 06.01.2025 до Договору про надання правової допомоги № 2021/03/03 від 22.03.2021. Пунктом 3 Додаткової угоди визначено обсяг послуг, що надаються.

Сторони у пункті 5 Додаткової угоди № 70 визначили суму винагороди (гонорару) в розмірі 8 000,00 грн, ПДВ не передбачено, яка сплачена позивачем Адвокатському об`єднанню за платіжною інструкцією № 21219 від 08.01.2025 на підставі рахунку № 1 від 06.01.2025.

Колегія суддів, дослідивши подані заявником докази, вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвокатів є дещо завищеним, не є співмірним зі складністю справи та з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом, наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, оскільки підготовка та представництво інтересів позивача у цій справі не потребувала настільки значного часу для надання адвокатами послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги позивачу у співвідношенні до гонорару адвоката, а сума, які заявлені до відшкодування позивачу за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги, не є належним чином обґрунтованою на предмет її розміру.

Так, колегія суддів ураховує, що під час надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції АО «Роланд» фактично складено лише один процесуальний документ відзив на апеляційну скаргу.

Разом з цим колегія суддів ураховує, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року, стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

З приводу наведеної обставини колегія суддів зауважує, що в будь-якому випадку надання правової допомоги щодо вирішення навіть певної (усієї) сукупності питань у апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. У свою чергу, процедурні питання є типовими, виконання яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця.

Крім того, участь одного адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19.

Отже, колегія судів дійшла висновку, що розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу позивача у суді апеляційної інстанції, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, є витрати у сумі 1 500,00 грн (3000,00 грн/2).

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 420/1109/20.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі № 520/27903/24 залишити без змін.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" () за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова