Справа № 300/7722/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/7722/24 пров. № А/857/33453/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року в справі № 300/7722/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,-

суддя в 1-й інстанції Могили А.Б.,

час ухвалення рішення 18 листопада 2024 року,

місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач) про зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача з 01.10.2017, із збільшенням її на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», без застосування двоскладової формули, передбаченої частиною 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплату пенсії.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зменшення ОСОБА_1 з 01.10.2017 доплати до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, встановлений частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2017, із збільшенням її на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», без застосування двоскладової формули, передбаченої частиною 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що спірні відносини у даній справі виникли у серпні 2024 року, коли направлено адвокатський запит щодо проведеного позивачу перерахунку пенсії за віком з її збільшенням (в тому числі за рішенням суду) у відповідності до ч.2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Станом на серпень 2024 року, чинною є редакція статті 56 Закону №796-ХІІ із змінами внесеними Законом №2148-VIII, у відповідності до якої умовою призначення набавки (встановлення спірного збільшення) за понаднормовий страховий стаж є обчисленням розміру пенсії на умовах, визначених частиною 2 статті 27 Закону №1058-ІV.

Звертає увагу на висновки Верховного Суду в постановах від 23.10.2019 у справі №809/627/18, від 29.08.2022 у справі № 300/1390/19, від 06.09.2023 у справі №300/2091/21, від 10.01.2024 у справі № 300/168/21.

Також зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Отже позовні вимоги, які стосуються періоду поза межами 6 місячного терміну підлягають залишенню без розгляду.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Копія апеляційної скарги надіслана відповідачем на виконання ухвали апеляційного суду (вручена позивачу 23.12.2024 року, трек № 001), а ухвали про відкриття провадження та призначення справи до розгляду отримані позивачем 17.02.2025 року (трек № 320).

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 08.02.2012 отримує пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій на умовах, передбачених статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.63).

Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.2016 в справі №343/1291/16-а, яка набрала законної сили 15.09.2016, зобов`язано Долинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області перерахувати ОСОБА_1 пенсію із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» стаж роботи, починаючи з 16 грудня 2015 року, та провести її виплату (а.с.7-8).

Відповідачем, на виконання вказаного судового рішення, здійснено перерахунок пенсії позивачу, при цьому встановлено доплату за понаднормовий стаж 19 років, що підтверджується розпорядженням відповідача від 11.10.2016 №151630 (а.с.102).

Як вбачається з розрахунку Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 30.11.2022, позивачу з 01.10.2017 здійснено перерахунок пенсії у зв`язку з уточненням даних електронної пенсійної справи. Доплату позивачу за понаднормовий стаж встановлено за 6 років (а.с.11-13).

На адвокатський запит представника позивача від 18.08.2024, відповідач листом від 23.08.2024 №0900-0202-8/46092 повідомив, що збільшення розміру пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи для чоловіків понад стаж 20 років, але не вище 75% заробітку, відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проводиться при визначенні розміру пенсії за першою складовою. Тому, після виконання судового рішення з 01.10.2017 при страховому стажі 41 рік 9 місяців 29 днів та індивідуальному коефіцієнту заробітку 4,86081 розмір пенсії позивача становив 9449,63 грн. (а.с.9-10).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру доплати за понаднормовий стаж, позивач звернувся із даним позов до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Встановлення у законах України пільг, компенсацій та гарантій громадянам України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зумовлено виконанням державою свого конституційного обов`язку, передбаченого статтею 16 Основного Закону України, щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу. Такі пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку (пункт 4 рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018).

Колегія суддів зазначає, що на час призначення позивачу пенсії (08.02.2012) діяла редакція пункту 2 статі 56 Закону № 796-ХІІ, згідно із якою право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

У подальшому Законом № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017, зокрема, до пункту 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ внесено зміни, згідно з якими право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1058-IV за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Отже правове регулювання щодо права на пенсію в повному розмірі із доплатою за понаднормовий стаж змінилось і у зв`язку із цими змінами Закон № 796-ХІІ пов`язує збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж, встановлений пунктом 2 статті 56 цього Закону з призначенням пенсії на умовах, визначених частиною другою статі 27 Закону № 1058-IV.

Водночас, колегія суддів наголошує на конституційному принципі незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, який сформульований, зокрема, у рішеннях Конституційного Суду України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними, зокрема у рішенні від 12.02.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України підтримав раніше сформовану ним юридичну позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Окрім того, у рішенні від 26.01.2011 № 1-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що, положення частини першої статті 58 Основного Закону України передбачають загальновизнані принципи дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, а саме: принцип їх безпосередньої дії, тобто поширення тільки на ті відносини, які виникли після набуття чинності законами чи іншими нормативно-правовими актами, та принцип зворотної дії в часі, якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (абзац другий пункту 5 мотивувальної частини).

До того ж, Конституційний Суд України у рішенні від 13.05.1997 № 1-зп висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

У рішенні від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України також зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori наступний закон скасовує попередній.

Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правовим актом, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, згідно з висновком, що міститься у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин (особа отримала право на застосування стосовно себе цього акта або його положень та фактично розпочала процес реалізації відповідного права). У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма. Третя форма дії є актуальною у разі прийняття нормативно-правових актів, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, враховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, можна стверджувати про те, що у разі, якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання умов призначення пенсії в повному розмірі із доплатою за понаднормовий стаж відповідно до пункту 2 статі 56 Закону № 796-XII, які запроваджують нові правила виплати такої надбавки в залежності від призначення пенсії на умовах визначення її розміру згідно із частиною другою статі 27 Закону № 1058-IV, тобто за інших умов її призначення ніж ті, що діяли на час призначення, то такі зміни є такими, що звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніше виникло).

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що держава гарантувала особливі норми та умови пенсійного забезпечення як компенсацію особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, тому за особами, які набули право на призначення пенсії з урахуванням спеціального Закону № 796-XII, редакцією пункту 2 статі 56 якого було визначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, таке право зберігається й у разі зміни нормативно-правового регулювання цих правовідносин.

У разі зміни правового регулювання набуті такими особами права на пільги, компенсації і гарантії повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації або запроваджені рівноцінні чи більш сприятливі умови соціального захисту.

Тож, щодо осіб, яким на час призначення пенсії з урахуванням Закону № 796-XII її розрахунок мав здійснюватися згідно із пунктом 2 статті 56 Закону № 796-XII за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на один процент заробітку за рік, визнана норма повинна застосуватися у тій редакції, яка діяла на час призначення пенсії (окрім випадку покращення становища особи) та ця норма права зберігає юридичну силу як для пенсіонера так і для органу, який призначає пенсію.

Поширення на таких осіб нових правил виплати надбавки за понаднормативний стаж залежно від призначення пенсії на умовах частини другої статі 27 Закону № 1058-IV, запроваджених у зв`язку із внесенням до цієї норми змін Законом № 2148-VIII, свідчило б про звуження змісту та обсягу існуючих прав таких осіб, що в силу статті 22 Конституції України, є неприпустимим.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку, який підтримує колегія апеляційного суду про наявність у позивача права на перерахунок та виплату пенсії з урахуванням доплати за понаднормовий стаж відповідно до пункту 2 статті 56 Закону 796-XII та, відповідно про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо доводів скаржника, то колегія суддів звертає увагу, що судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 25 червня 2024 року в справі №300/3435/21 відступила від висновків, викладених в раніше ухвалених постановах Верховного Суду, зокрема від 23.10.2019 у справі №809/627/18, від 29.08.2022 у справі № 300/1390/19, від 06.09.2023 у справі № 300/2091/21, від 10.01.2024 у справі № 300/168/21 та інших, у яких зазначено про розповсюдження пункту 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ в редакції змін, внесених Законом № 2148-VIII на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, та відповідно про те, що згідно із пунктом 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ (у редакції, що діяла на час її реалізації за заявою пенсіонера) умовою призначення надбавки за понаднормативний стаж є призначення пенсії на умовах частини другої статі 27 Закону №1058-IV; пенсіонер, щодо якого не дотримано цієї умови, не має права на отримання надбавки за понаднормовий стаж, є такими, що не ґрунтуються на правильному правозастосуванні.

При цьому судом касаційної інстанції сформовано нові висновки про наступне:

(1) держава гарантувала зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС особливі норми та умови пенсійного забезпечення як компенсацію особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, тому за особами, які набули право на призначення пенсії з урахуванням спеціального Закону № 796-XII, редакцією пункту 2 статі 56 якого було визначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, таке право зберігається й у разі зміни нормативно-правового регулювання цих правовідносин.

У разі зміни правового регулювання набуті такими особами права на пільги, компенсації і гарантії повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації або шляхом запровадження рівноцінних чи більш сприятливих умов соціального захисту.

(2) до осіб, яким на час призначення пенсії з урахуванням Закону № 796-XII її розрахунок мав здійснюватися згідно із пунктом 2 статті 56 Закону № 796-XII за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на один процент заробітку за рік, вказана норма повинна застосуватися у тій редакції, яка діяла на час призначення пенсії (окрім випадку покращення становища особи). Розповсюдження на таких осіб нових правил виплати надбавки за понаднормовий стаж в залежності від призначення пенсії на умовах частини другої статі 27 Закону № 1058-IV, запроваджених у зв`язку із внесенням до цієї норми змін Законом № 2148-VIII, свідчило б про звуження змісту та обсягу існуючих прав таких осіб, що в силу статті 22 Конституції України, є неприпустимим.

Застосовуючи наведені вище правові висновки Верховного Суду до спірних відносин, які виникли у справі, яка переглядається, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки пенсія за віком призначена позивачу до внесення змін до пункту 2 статі 56 Закону № 796-XII, то в силу вимог статті 58 Конституції України, такі зміни не позбавляють позивача права на пенсію в повному розмірі із доплатою за понаднормовий стаж, оскільки таке право він набув значно раніше, ніж набрав чинності Закон № 2148-VIII, яким було внесено зміни до пункту 2 статі 56 Закону № 796-XII.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що право позивача на збільшення пенсії на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років було підтверджено постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.2016 в справі №343/1291/16-а, яка набрала законної сили 15.09.2016, якою зобов`язано Долинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області перерахувати ОСОБА_1 пенсію із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» стаж роботи, починаючи з 16 грудня 2015 року, та провести її виплату.

При цьому розглядуваний позов не може вважатися там, що поданий в спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав де є рішення суду, що набрало законної сили, оскільки відповідачем припинено виплату після законодавчих змін, з мотивів того, що збільшення розміру пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи для чоловіків понад стаж 20 років, але не вище 75% заробітку, відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проводиться при визначенні розміру пенсії за першою складовою.

Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

За висновками Верховного Суду щодо застосування норм права, якими врегульовано питання строку звернення до адміністративного суду, викладеними у постанові від 12.09.2019 у справі №826/3318/17, встановлення наявності або відсутності факту порушеного права здійснюється під час розгляду справи судом по суті лише у випадку своєчасного звернення до суду або у випадку пропуску строку з поважних причин.

До таких висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 07.10.2021 у справі №686/16578/16-а (провадження №К/9901/32685/18), досліджуючи питання, пов`язане із застосуванням строку звернення до суду.

Отже, за загальним правилом перевірка дотримання строку звернення до суду передує розгляду справи по суті спору, який може бути проведено судом лише у випадку дотримання строку звернення до суду або ж за наявності підстав для визнання причин пропуску такого строку поважними.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно зі ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 25 червня 2024 року в справі №300/3435/21 наголосила на тому, що право громадян, віднесених до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, на збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку на пенсію в повному розмірі не є абсолютним і його захист може бути обмеженим строком звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

У справі, яка розглядається, фактичні обставини свідчать про те, що сума доплати до пенсії за понаднормовий стаж позивачу не нараховувалась, тому відсутні підстави для необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії.

Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, оскільки реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

При цьому, поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Колегія суддів наголошує, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31 березня 2021 року по справі №240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема, у постановах від 29.10.2020 по справі №816/197/18, від 20.10.2020 по справі №640/14865/16-а, від 25.02.2021 по справі №822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18, від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а, а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №822/1928/18) та дійшла наступного правового висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Таким чином, з врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає неприпустимими доводи про те, що про порушення своїх прав позивач дізнався лише у серпні 2024 року, у відповіді на адвокатський запит, оскільки з цього моменту позивач лише почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду за захистом порушених саме цих прав.

Отже про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися (мінімум) з листопада 2017 року (наступний місяць після отримання перерахованої пенсійної виплати).

Частинами 3 і 4 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки позивач ознайомлений з апеляційною скаргою пенсійного органу, яка містить доводи про порушення строків звернення до суду та скерована як відповідачем на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху (вручена позивачу 23.12.2024 року, трек № 001), так і судом разом з ухвалою про відкриття провадження ( вручена 17.02.2025, трек № 320), відтак колегія суду апеляційної інстанції констатує про те, що позивач обізнаний (не може бути не обізнаний) з фактом виникнення у суду питання дотримання ним строку звернення до суду.

При цьому в суді першої інстанції таке питання також було поставлено на обговорення.

Колегія суддів враховує те, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, такі обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки, як вже було наголошено вище, згадані виплати мають щомісячний характер і про їх припинення, зменшення чи нарахування у неправильному розмірі позивачу мало бути відомо не пізніше неотримання/отримання вперше такої виплати у межах спірного періоду.

Необізнаність про свої права, не свідчить про поважність причини пропуску строку звернення за захистом таких.

За приписами статті 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Наведене узгоджується з принципом римського права "знання закону презюмується", згідно з яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього.

Зворотнім боком презумпції знання закону виступає загальновизнаний принцип права "незнання закону не звільняє від відповідальності", що часто позначається за допомогою латинської формули ignorantia legis non excusat. Ignorantia juris non excusat або ignorantia legis neminem excusat (з латинської - "незнання закону не є виправданням ні для кого") - це правовий принцип, згідно з яким людина, яка не знає певного закону, не може уникнути відповідальності за порушення такого закону лише тому, що вона не знала про нього.

Також міркування позивача про необізнаність з належністю розміру пенсійної виплати з 2017 року відхиляються апеляційним судом, оскільки (І) позивач користується професійною допомогою адвоката, та (ІІ) ініціював в 2019 році звернення із заявою про визнання протиправними дій управління ПФУ в Івано-Франківській області щодо умисного зупинення із 11 жовтня 2017 року виконання чинної постанови Долинського районного суду від 03 серпня 2016 року у справі №343/1291/16-а.

Так, (окремою) ухвалою Долинський районний суд Івано-Франківської області від 15 жовтня 2019 року визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, на виконання постанови Долинського районного суду від 03 серпня 2016 року по справі № 343/1291/16-а за заявою ОСОБА_1 до Долинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок розміру призначеної пенсії та провести її виплату протиправними. Встановлено Головному управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області місячний строк з часу отримання ухвали для надання відповіді про виконання постанови Долинського районного суду від 03 серпня 2016 року по справі № 343/1291/16-а за позовом ОСОБА_1 до Долинського об`єднаного управління Пенсійного фонду.

Також постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2020 року в справі 343/693/19 встановлено, що «11 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України івано-Франківської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, із заявою про надання інформації щодо забезпечення виконання судового рішення з помісячною розбивкою виплаченого боргу за період із 16 грудня 2015 року до 01 листопада 2018 року.

Листом від 23.11.2018 № 649/Д-15 Калуське об`єднане управління ПФУ в Івано-Франківській області повідомило ОСОБА_1 , що на виконання рішення суду управлінням 14.09.2016 (негайне виконання в межах стягнення за один місяць) та 11.10.2016 було проведено перерахунок його пенсії. З 16.12.2015 розмір нарахованої пенсійної виплати становив 8762,52 грн при стажі роботи 39р. 3 м. 29дн.. Виплачена заборгованість в сумі 16 670,69 грн в жовтні, листопаді 2016 року. З 01.09.2016 проведено перерахунок відповідно до заяви заявника від 07.09.2016 з врахуванням рішення суду. Розмір нарахованої пенсійної виплати з 01.09.2016 становить 9156,48 грн при стажі роботи 41р. 9м. 29дн.. Заборгованість в сумі 1674,35 грн виплачена в січні 2017 року додатковими відомостями. Починаючи з 11.10.2017 розрахунок розміру пенсії здійснено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VІІІ. Розмір пенсії заявника ОСОБА_1 з 01.10.2017 року перераховано згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» і він становив 9449,63 грн.

Також роз`яснено, що оскільки пенсія ОСОБА_1 призначена за ч. 1 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не за частиною другою цієї статті, а також з 01.10.2017 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та перерахована відповідно до ч. 4 ст. 42, тому до нього не застосовуються норми ч. 2 ст. 56 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ЧАЕС». Розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 обчислено за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто відповідно до норм чинного законодавства.

Згідно копії розпорядження № 151630 від 24.01.2018, ОСОБА_1 зроблено перерахунок пенсії через зміну надбавки і вона становить з 1 жовтня 2017 року 9449,63 грн. Загальний стаж станом на 31.07.2016 становить 41 рік 9 місяців 29 днів. Вказано доплату за понаднормовий стаж за 2 роки в сумі 26, 24 грн, додаткова пенсія потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 кат 170, 82 грн.».

Отже позивач в 2017-2020 роках активно цікавився розміром своєї пенсійної виплати. Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Звернувшись до суду з цим позовом 02.10.2024 року, позивач заявив позовні вимоги з 01.10.2017, у зв`язку із чим, з урахуванням визначеного вище висновку, вони можуть бути захищені судом з 02.04.2024 року - тобто в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями частини другої статті 122 КАС України, а не 01.10.2017, як помилково вважав суд попередньої інстанції.

Доводи апеляційної скарги є частково підставними та обґрунтованими, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення, через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права в частині задоволення позовних вимог за період з 01 жовтня 2017 року по 01 квітня 2024 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про залишення позову в цій частині без розгляду, в решті рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводами апеляційної скарги не спростоване, а тому у відповідності до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,319,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року в справі № 300/7722/24 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 із збільшенням її на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», без застосування двоскладової формули, передбаченої частиною 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених виплат, за період з 01 жовтня 2017 року по 01 квітня 2024 року скасувати та прийняти постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 у цій частині позовних вимог за період з 01 жовтня 2017 року по 01 квітня 2024 року залишити без розгляду.

У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року в справі № 300/7722/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 12 березня 2025 року.