Справа № 140/10212/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/10212/24 пров. № А/857/1879/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

за участю секретаря Кулабухової М.М.,

представника апелянта Зозуля К.С.,

представника позивача Масюк Г.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Сорока Ю.Ю. у м. Луцьк) у справі № 140/10212/24 за адміністративним позовом ТзОВ «Пакур Транс» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ №268 від 11.09.2024 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «ПАКУР ТРАНС» вимог законодавства України з питань митної справи.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що обов`язковою вимогою для проведення документальної невиїзної перевірки за п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України (далі- МК України) є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України. Однак, спірний наказ не містить посилання на лист, який надійшов від уповноважених органів іноземних держав (в тому числі його реквізитів) про непідтвердження преференційного походження товарів, митне оформлення яких завершено, а лише містить посилання на лист Держмитслужби України, яким нібито була доведена вказана інформація. Більше того, оскаржуваний наказ навіть не містить інформації про країну, уповноважений орган якої нібито надіслав відповідну інформацію. Водночас, лист Держмитслужби України не с джерелом інформації та відповідним приводом для проведення документальної невиїзної перевірки, оскільки підставою для проведення перевірки мас бути не лист Держмитслужби України, а лист уповноваженого органу іноземної держави.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Волинської митниці №268 від 11.09.2024 року «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «ПАКУР ТРАНС» вимог законодавства України з питань митної справи.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що лист Держмитслужби України не є джерелом інформації та відповідно підставою для проведення документальної невиїзної перевірки, оскільки такою підставою для проведення перевірки згідно п. 2 ч. 2 ст. 351 МК України є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відтак, наказ Волинської митниці про проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАКУР ТРАНС» є таким, що прийнятий без належних на те підстав, тобто необґрунтовано.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуваний наказ містить покликання на визначену ч. 2 ст. 351 МК України правову підставу для проведення документальної невиїзної перевірки, а саме на п. 2 ч. 2 ст. 351 МК України, а також лексично у повній мірі відповідає вказаній нормі закону, яка визначає підставу проведення перевірки: «надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження преференційного походження товарів, митне оформлення яких завершено», яку доведено листом Держмитслужби України від 06.06.2024 №15/15-03-01/7/3065.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представники позивача, заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 11.09.2024 Волинською митницею на підставі пункту 7 частини 1 статті 336, пункту 2 частини 3 статті 345, пункту 2 частини 2 статті 351 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (зі змінами та доповненнями) у зв`язку з надходженням від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження преференційного походження товарів, митне оформлення яких завершено, доведеної листом Держмитслужби України від 06.06.2024 №15/15-03-01/7/3065, винесено наказ №268 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «ПАКУР ТРАНС» вимог законодавства України з питань митної справи», яким встановлено провести документальну невиїзну перевірку дотримання платником податків, ТОВ «ПАКУР ТРАНС» (), адреса: 43005, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Шопена, буд. 22-А, вимог законодавства країни з питань державної митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товару за митними деклараціями: UA205140/2024/018044 від 15.03.2024, UA205140/2024/016867 від 11.03.2024, UA205140/2024/016086 від 07.03.2024, тривалістю 2 робочих дні з 24 вересня 2024 року у Волинській митниці за адресою: 44350, Волинська обл., Ковельський р-н, с. Римачі, вул. Призалізнична, 13.

Позивач, вважаючи спірний наказ протиправним, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 345 МК України визначено, що документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (ч. 1 ст. 345 МК України).

Митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита; 3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або умовам процедури кінцевого використання, та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території (частина 3).

Відповідно до ст. 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення фактів або отримання документів, інформації (відомостей), що свідчать про порушення законодавства України з питань митної справи, під час здійснення пост-митного контролю, аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження дотримання критеріїв походження або автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова.

Отже, з аналізу наведеного слідує, що у посадових осіб митного органу виникає право на проведення документальної невиїзної перевірки за наявності хоча б однієї з підстав, визначених ч. 2 ст. 351 МК України для проведення документальної невиїзної перевірки.

Разом з цим, такому проведенню передує прийняття відповідного наказу про проведення невиїзної перевірки з підстав зазначених в ст. 351 МК України.

У даній справі в основу проведення документальної невиїзної перевірки покладено п. 2 ч.2 ст. 351 МК України, згідно з яким підставою для призначення документальної невиїзної перевірки є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження дотримання критеріїв походження або автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться.

Відтак, саме надходження інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення документальної невиїзної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Застосована законодавцем у цій нормі лексична конструкція щодо «надходження інформації» має вказувати саме на можливі порушення законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.

Колегія суддів поділяє доводи апелянта, що аналіз пункту 2 ч. 2 ст. 351 МК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення документальної невиїзної перевірки, а саме правова - в якості покликання на дану норму Митного кодексу України, та фактична безпосереднє надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження дотримання критеріїв походження або автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться.

Разом з цим, відповідно до пункту 89 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 №55, саме у преамбулі зазначаються підстава, обґрунтування або мета видання наказу.

Як слідує з матеріалів справи, що у преамбулі наказу Волинської митниці від 11.09.2024 №268 вказано підставу для проведення перевірки, яка сформульована наступним чином: «На підставі пункту 7 частини 1 статті 336, пункту 2 частини 3 статті 345, пункту 2 частини 2 статті 351 Митного кодексу України від 13 березня 2012 №4495-VI (зі змінами та доповненнями) у зв`язку з надходженням від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження преференційного походження товарів, митне оформлення яких завершено, доведеної листом Держмитслужби України від 06.06.2024 №15/15- 03-01/7/3065».

Тобто оскаржуваний наказ містить покликання на визначену ч. 2 ст. 351 МК України правову підставу для проведення документальної невиїзної перевірки, а саме на п. 2 ч. 2 ст. 351 МК України, а також лексично у повній мірі відповідає вказаній нормі закону, яка визначає підставу проведення перевірки: «надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження преференційного походження товарів, митне оформлення яких завершено», яку доведено листом Держмитслужби України від 06.06.2024 №15/15-03-01/7/3065.

Однак, обґрунтовуючи протиправність винесеного митницею наказу, суд першої інстанції зазначив, що у ньому не заначено фактичних підстав, які відповідають приписам пункту 2 частини другої статті 351 МК України, що стали підставою для проведення перевірки, а саме відсутнє посилання на лист уповноваженого органу іноземної держави (його реквізити) та не зазначено інформації про країну, уповноважений орган якої нібито надіслав відповідну інформацію.

Проте твердження про відсутність у наказі інформації про фактичну підставу для проведення перевірки не відповідає дійсним обставинам справи та свідчить про неналежне дослідження наданих сторонами доказів, а також невірне застосування норм матеріально права.

Як пояснив представник апелянта і не заперечив представник позивача, що фактичною підставою для проведення перевірки став не безпосередньо лист Державної митної служби від 06.06.2024 №15/15-03-01/7/3065, як вказує суд, а отримана митним органом у встановленому порядку від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджена інформація про не підтвердження преференційного походження товарів, митне оформлення яких завершено, яка була лише доведена територіальному митному органу листом Держмитслужби.

Так, листом Державної митної служби від 06.06.2024 №15/15-03-01/7/3065 Волинській митниці надіслано відповідь Регіонального офісу управління доходів Республіки Польщі у Вроцлаві від 24.05.2024 №0201-24-094003 про результати перевірки сертифікатів з перевезення EUR.1:

№PL/MH/AV 0008981 від 04.03.2024, складеного експортером «Firma WORA Inh. Wladimir Belz» (Німеччина);

№PL/MH/AV 0008963 від 07.03.2024, складеного експортером «Alekon Import-Export» (Бельгія);

№PL/MH/AV 0008954 від 06.03.2024, складеного експортером «DIJENU IN BOTTEGE LTD» (Болгарія).

У відповіді вказано, що зазначені вище сертифікати з перевезення EUR.1 не видавались та не були легалізовані митним органом Республіки Польщі. Печатка та підпис у графі 11 сертифіката не відповідають зразкам печаток та підписів посадових осіб, уповноважених на видачу сертифікатів. Митне оформлення транспортних засобів, преференційне походження яких не підтверджено уповноваженим органом іноземної держави, здійснено ТОВ «ПАКУР ТРАНС» за митними деклараціями від 15.03.2024 №24UA44U3, від 11.03.2024 №24UA67U0, від 07.03.2024 №24UA86U2.

При цьому, формулювання підстави у п. 2 ч. 2 статті 351 МК України, а саме «надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації», а не «лист уповноважених органів іноземних держав щодо…».

Відповідно до п.1 розділу ІІІ Порядку обміну інформацією з компетентними органами іноземних держав за запитами про взаємну адміністративну допомогу в митних справах, затвердженого наказом ДМСУ від 22.02.2023 року №60, після одержання відповіді від компетентного органу іноземної держави на запит про взаємну адміністративну допомогу в митних справах Департамент здійснює її попереднє опрацювання та направляє копію відповіді компетентного органу іноземної держави, додані до відповіді документи та інші матеріали до ініціатора або, у разі необхідності, до митниці, якою здійснювалось митне оформлення товару.

Тобто зазначення в наказі листа Державної митної служби України зумовлене встановленим нормативним порядком доведення до митниць (як територіальних органів) інформації, отриманої від уповноважених органів іноземної держави.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спірний наказ Волинської митниці є протиправним та підлягає скасуванню через посилання на лист Державної митної служби України, оскільки таке свідчить про формальний підхід до оцінки оспорюваного наказу, а також неналежне дослідження, як самого наказу, так і листа Держмитслужби, який безпосередньо і містить інформацію про надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження преференційного походження товарів, митне оформлення яких завершено.

Відтак, обсяг зазначеної у наказі інформації у повному обсязі відповідає вимогам ст. 351 МК України, а тому в суду першої інстанції були відсутні підстави для скасування наказу Волинської митниці від 11.09.2024 №268 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «ПАКУР ТРАНС» вимог законодавства України з питань митної справи» через його неналежне оформлення.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року у справі № 140/10212/24 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 12 березня 2025 року