Справа № 620/14925/24
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 березня 2025 року Чернігів Справа № 620/14925/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

за участю секретаря Головачової Є.В.,

представника позивача Чікової Т.А.,

представника відповідача Кашиної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання представника Чернігівської митниці про залишення позовної заяви без розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Чернігівської митниці, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Чернігівської митниці від 29.07.2024 №365-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора юридичного відділу Чернігівської митниці з 11.10.2024;

стягнути із Чернігівської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 13.01.2025 поновлено позивачці строк звернення до суду з позовом, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 31.01.2025 постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Представник Чернігівської митниці 24.01.2024 через систему «Електронний суд» подав клопотання про залишення позову без розгляду. Клопотання мотивовано тим, що на електронну адресу позивачки - ІНФОРМАЦІЯ_4 було надіслане попередження про наступне звільнення, що підтверджується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця від 21.06.2024 та витягом з електронної пошти митниці - ІНФОРМАЦІЯ_1 Вказане повідомлення відповідно до статті 9-1 Закону України «Про державну службу» вважається таким, що доведене до державного службовця 26.06.2024. Зауважує, що статті 49- 2 Кодексу законів про працю України не містить обов`язку роботодавця ознайомлювати працівника з попередженням про наступне вивільнення та з вакантними посадами на підприємстві під особистий підпис. Відповідно до наказу Чернігівської митниці від 29.07.2024 №365-о позивачці припинено державну службу та звільнено з посади головного інспектора юридичного відділу Чернігівської митниці, визначивши днем звільнення перший робочий день після закінчення відпустки по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду - 10.10.2024. 29.07.2024 митницею позивачці надіслана копія вказаного наказу засобами телекомунікаційного зв`язку на зазначену нею у контракті про проходження державної служби електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією протоколу від 29.07.2024 та копія знімку екрана - файл screen 29072024.jpg (а.с. 159, 160). З урахуванням вимог частини 4 статті 9-1 Закону України «Про державну службу» наказ про звільнення вважається доведеним ОСОБА_1 на п`ятий календарний день з моменту відправлення на електронну адресу - 03.08.2024. Отже, строк для звернення до суду із позовом обраховується з 04.08.2024 та закінчується 02.09.2024. Вважає, відсутні підстави для визнання поважними причини пропуску позивачкою строку звернення до адміністративного суду, оскільки вона була ознайомлена із попередженням про наступне звільнення, але не вчиняла у зв`язку з цим жодних дій, направлених на з`ясування вказаних обставин.

Позивачка надала заперечення на клопотання про залишення без розгляду, у якому вказує, що саме 10.10.2024 нею встановлено, що відповідач надіслав на її електронну пошту листа (без дати та номера), у якому зазначив, що відмовляє у наданні відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду. Із цього листа дізналась, що згідно з наказом Чернігівської митниці від 29.07.2024 №365-о її звільнено із займаної посади 10.10.2024 на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», визначивши днем звільнення перший робочий день після виходу з відпустки по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду. Вважає, що нею не пропущено місячний строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав дізналась 10.10.2024.

У підготовчому судовому засіданні 26.02.2025 представник Чернігівської митниці клопотання підтримала з підстав, зазначених у ньому, просила залишити позовну заяву ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу без розгляду.

Представник позивача у підготовчу судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання про залишення позову без розгляду. Зазначила, що позивачка не отримувала попередження про можливе звільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців ні за фактичним місцем проживання, ні за місцем реєстрації. Про порушення своїх прав дізналась лише 10.10.2024.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши клопотання представника Чернігівської митниці про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає таке.

Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відтак, чинне процесуальне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Враховуючи, що заявлені позовні вимоги стосуються правовідносин щодо проходження публічної служби, а тому підлягає застосуванню спеціальний місячний строк, встановлений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин 3, 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Тобто, для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду необхідні такі умови: позивачем після відкриття провадження не подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними; висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважним.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У постанові від 17.09.2020 (справа №640/12324/19) Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на судове оскарження дій суб`єкта владних повноважень, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом, як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.09.2020 (справа №806/2321/16).

Судом встановлено, що позивачка є матір`ю двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років, у зв`язку з потребою дитини в домашньому догляді їй було надано відпустку без збереження заробітної плати до 16.04.2024, у подальшому таку відпустку продовжено до 10.10.2024. Отже, оскаржуваний наказ Чернігівської митниці від 29.07.2024 «Про звільнення ОСОБА_2 » винесений під час перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду. Суд враховує, що оскаржуваний наказ не було надіслано позивачці ані за адресою реєстрації місця проживання, а ні за адресою фактичного проживання позивачки, також не було вручено особисто, що не заперечується відповідачем, такий наказ надісланий лише на електронну пошту позивачки - ІНФОРМАЦІЯ_4. Суд бере до уваги, що перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, яка відповідно до медичного висновку потребує домашнього догляду, позивачка фактично не виконувала свої посадові обов`язки, тож відповідно не мала обов`язку перевіряти чи користуватися електронною поштою. Об`єктивно не могла передбачити ту обставину, що виникнуть якісь трудові питання під час її відпустки по догляду за дитиною, про які її буде повідомлено виключно засобами електронної пошти.

Натомість дізнавшись про звільнення 10.10.2024 та не погоджуючись з оскаржуваним наказом, позивачка без зайвих зволікань 09.11.2024 (відповідно до відбитка штампа поштового відправлення на конверті) звернулась до суду за захистом своїх прав.

Згідно зі статтею 9-1 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889) доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів.

Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1042 "Про затвердження Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку" затверджено відповідний Порядок фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку (далі - Порядок № 1042).

Інформація або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі.

Факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця.

Судом встановлено, що в контракті про проходження державної служби № 226 від 10.07.2023, укладеного між Чернігівською митницею, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, та ОСОБА_1 , у розділі місце знаходження та реквізити сторін позивачкою зазначено місце проживання: АДРЕСА_1 , номер телефона, адреса електронної пошти: НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (107-109).

Отже, у зв`язку з вступом/проходженням державної служби для доведення до відома позивачці інформації або документів Позивачкою вказано не тільки електронну адресу як таку, на яку їй має надсилатися інформація та документи, а й інші контактні дані з нею.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу. Якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про електронні документи і електронний документообіг", дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, тобто застосовується і до вказаних правовідносин.

Враховуючи наведене, суд вважає, що копія протоколу про доведення інформації або документів до відома державного службовця від 29.07.2024 та копія знімку екрана - файл screen 29072024.jpg (а.с. 159, 160) не може слугувати доказом належного повідомлення ОСОБА_1 про звільнення, оскільки у Чернігівській митниці відсутнє підтвердження доставки електронного листа та сповіщення про прочитання (для Google) або квитанція про прочитання (Microsoft Outlook) позивачкою електронного листа (а.с. 230-236).

Суд зауважує, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Уданому випадку, необхідно зауважити на рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», згідно з яким правило встановлення обмежень доступу до суду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За наведених обставин суд вважає причини пропуску звернення до адміністративного суду поважними, а клопотання представника Чернігівської митниці про залишення позову без розгляду необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 122, 123, 241-243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника Чернігівської митниці про залишення позовної заяви без розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 10 березня 2025 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО