Справа № 380/5500/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/5500/24 пров. № А/857/4007/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення, прийняту суддею Хомою О.П. у місті Львові у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними, -

встановив:

рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 у справі № 380/5500/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2024 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено частково: зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області змінити статус ОСОБА_1 у пенсійній справі, починаючи з 01.11.2009 на статус непрацюючої особи та здійснити перерахунок пенсії за віком як непрацюючий особі з виплатою підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01.01.2012 до 23.04.2014 у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність, а починаючи з 24.04.2014 - у розмірі 66 грн 43 к., з урахуванням компенсації втрати частини доходу за результатом нового перерахунку пенсії з 01.11.2009 та здійснити виплату, з урахуванням виплачених сум.

До суду першої інстанції надійшла заява представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 23.04.2024 у справі № 380/5500/24, яка обґрунтована неналежним та неповним виконанням рішення суду від 23.04.2024 у справі № 380/5500/24, яке полягає у тому, що виплачена позивачу у жовтні 2023 та березні 2024 компенсація втрати частини доходу на загальну суму 149 416 грн 15 к. розрахована виходячи з розміру місячної пенсії за період з 01.11.2009 до 01.03.2023 у твердому (постійному) розмірі 610 грн 03 к. як працюючій особі. На думку представника позивача спосіб виконання судового рішення не відповідає покладеним на відповідача зобов`язанням.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 відмовлено у задоволенні такої заяви.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення судового контролю може мати місце на стадії виконання судового рішення за заявою сторони, на користь якої таке рішення ухвалене, за наявності обґрунтованих доводів та підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення у справі, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі №800/592/17.

Суд зазначив, що із поданих відповідачем доказів вбачається, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 у справі №380/5500/24 фактично виконано.

Оскільки стадія виконання рішення суду завершилась, то неналежність чи неповнота виконання такого рішення суду не тягне за собою права на звернення до суду для встановлення судового контролю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 Райзман О.Я. подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції прийнято ухвалу із порушенням норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду та прийняти рішення, яким задовольнити вимоги, викладені у заяві.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що з протоколу про перерахунок пенсії від 23.08.2024 вбачається, що виплати підвищення до пенсії, як дитині війни, у зазначених вище розмірах не проведено.

Отже, висновок суду про виконання судового рішення у справі у зазначеній частині на матеріалах справи не ґрунтується.

Докази нарахування та виплати позивачу компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії, яка фактично виплачена позивачу за період з 01.11.2009 на момент фактичної виплати заборгованості - відповідачем не надано.

Протиправні дії відповідача щодо нарахування та виплати пенсії позивачу на виконання судового рішення у справі у невстановленому законом розмірі не можуть бути розцінені як дії, які здійснені поза рамками (після) даного судового розгляду та як такі, що підлягають вирішенню у новому ( п`ятому) судовому розгляді.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст. 229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 у справа №140/279/21.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Окремо слід вказати, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, а отже наділений правом, а не закріпленим обов`язком, під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а у разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладанням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові від 31.07.2018 по справі №235/7638/16-а (адміністративне провадження №К/9901/43354/18) та в ухвалі від 23 квітня 2019 у справі №805/516/18-а.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 16 вересня 2020 у справі № 826/9960 зазначила, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

В постанові від 03 квітня 2019 у справі №820/4261/18 Верховний Суд встановив необхідність існування в спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. У зв`язку з цим, суди попередніх інстанцій при вирішенні спору мають дослідити характер правовідносин, що виникли між сторонами та звертати увагу, що підставою звернення до суду з даним позовом є невиконання судового рішення. Порушенням норм процесуального права є незастосування спеціальних правових норм, передбачених у статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом із матеріалів справи встановлено, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 у справі №380/5500/24 змінено статус ОСОБА_1 у пенсійній справі, починаючи з 01.11.2009 на статус непрацюючої особи та здійснено перерахунок пенсії за віком як непрацюючій особі з виплатою підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01.01.2012 по 23.04.2014 у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність, а починаючи з 24.04.2014 - у розмірі 66,43 грн., нарахована компенсація втрати частини доходу з 01.11.2009.

ГУ ПФУ у Львівській області за період з 01.11.2009 по 31.12.2024 нарахувало та виплатило позивачці пенсію в сумі 459 677 грн 99 к., з урахуванням компенсації втрати частини доходів, що підтверджується довідкою про розмір призначеної і фактичної отриманої пенсії ОСОБА_1 від 20.12.2024 та визнається позивачем.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 у справі №380/5500/24 є виконане.

Доречним також є покликання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, де суд звернув увагу на те, що застосування статті 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судових рішень. Підставами для її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

Таким чином, встановлення судового контролю може мати місце на стадії виконання судового рішення за заявою сторони, на користь якої таке рішення ухвалене, за наявності обґрунтованих доводів та підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення у справі.

Подібна позиція висловлена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №800/592/17.

Зазначені в апеляційній скарзі обставини щодо неправильного визначення розміру виплат та порядку нарахування є окремим предметом судового оскарження та не вправі підміняти правовий інститут судового контролю, оскільки такі не були предметом дослідження в ході судового розгляду у справі №380/5500/24, позаяк з`ясовувалося лише право на отримання виплат, а не визначався конкретний розмір.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи (питання).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі №380/5500/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 07.03.2025.