Справа № 640/3437/22
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 березня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/3437/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) Головного управління у Київській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Київській області), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2021 року № Ф-446256-54.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що єдиний внесок у розмірі 20932,86 грн нараховано йому, протиправно, оскільки він з 2012 року підприємницькою діяльністю не займався, доходів від здійснення такої діяльності не отримував, єдиний соціальний внесок за позивача сплачував його роботодавець у розмірі більшому за мінімальний, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2021 року № Ф-446256-54 є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 справу передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року справу прийнято до провадження та визначено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ГУ ДПС у Київській області 06 лютого 2025 року подало відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що у зв`язку з наявністю заборгованості по єдиному внеску у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відповідно до даних автоматизованої системи обліку, ГУ ДПС у Київській області згідно з вимогами частини 4 статті 25 Закону № 2464, ГУ ДПС у Київській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2021 року № Ф-446256- 54 на суму 20932,86 грн та надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який отримано платником особисто 27 листопада 2021 року.

У пункті 6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхуванн, завтердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, визначено, коли вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною.

Відповідач вказує, що у зв`язку з надходженням судового рішення у справі № 640/37359/21 на рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 23 вересня 2021 року № 004787/10-36-24-12/ НОМЕР_1 у розмірі 15424,50 грн виключено з обліку, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2021 року № Ф-446256-54 на суму 20932,86 грн станом на 05 липня 2023 року вважається відкликаною.

З урахуванням вказаного ГУ ДПС у Київській області повідомляє, що податкова вимога від 19 листопада 2021 року № Ф-446256- 54 відкликана 05 липня 2023 року, тобто, у цій справі відсутній предмет спору, а отже і відсутні підстави для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом встановлено наступне.

У період з 10 серпня 2009 року по 27 вересня 2019 року ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Доказів отримання позивачем доходів від підприємницької діяльності та подання податкової звітності матеріали справи не містять.

Відповідно до довідки ТОВ «Нерудбудпостач» від 24 жовтня 2018 року № 24-10/18 ОСОБА_1 працює на посаді водія в ТОВ «Нерудбудпостач» з 07 червня 2018 року.

19 листопада 2021 року ГУ ДПС у Київській області відповідно до статті 25 Закону України від № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та даних інформаційної системи податкових органів сформовано стосовно позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-446256-54 на суму 20932,86 грн зі сплати єдиного соціального внеску.

Вважаючи оскаржувану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

За змістом відзиву на позовну заяву, згідно даних інтегрованих карток платника податків ОСОБА_1 (для фізичних осіб-підприємців, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) станом на 31 жовтня 2021 року обліковувалася заборгованість по єдиному внеску за кодом платежу 71040000 (єдиний внесок для фізичних осіб підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування) у розмірі 20932,86 грн, яка виникла у зв`язку з донарахуванням штрафних санкцій згідно Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 23 вересня 2021 року № 004787/10-36-24-12/ НОМЕР_1 у розмірі 15424,50 грн (штрафні санкції 3655,08 грн, пеня 11769,42 грн) за період з 10 лютого 2018 року по 16 березня 2020 року.

У відзиві відповідач також вказує, що у зв`язку з надходженням судового рішення у справі № 640/37359/21 на рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 23 вересня 2021 року № 004787/10-36-24-12/ НОМЕР_1 у розмірі 15424,50 грн виключено з обліку, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2021 року № Ф-446256-54 на суму 20932,86 грн станом на 05 липня 2023 року вважається відкликаною.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI).

Згідно пункту першого частини першої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За положеннями статті 2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відтак, платниками єдиного внеску у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску є фізичні особи-підприємці, незалежно від отримання ними доходу (прибутку).

Суд враховує, що 13 травня 2020 року прийнято Закон України № 592-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» (далі Закон № 592-ІХ) за змістом пояснювальної записки до якого, його прийняття обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.

03 червня 2020 року набрав чинності пункт 5 Розділу І Закону № 592-ІХ, відповідно до положень якого розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-15, згідно з абзацами першим та другим якого підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом № 592-ІХ з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи-підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

01 січня 2021 року набрав чинності пункт 2 Розділу І Закону №592-ІХ, яким частину першої статті 7 викладено у такій редакції:

«2) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску».

З указаного вбачається, що позивач як фізична особа-підприємець був платником єдиного внеску у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання ним доходу (прибутку).

При цьому, позивач мав право на списання недоїмки зі сплати внесків, які нараховані контролюючим органом з 01 січня 2017 року, у порядку пункту 9-15 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI. Однак, матеріали справи не свідчать про те, що позивач вживав заходів для реалізації такого права, а відповідач не вчинив дій для списання відповідних сум недоїмки.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19 сформулював правовий висновок, згідно з яким особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах Державної фіскальної служби і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, Верховний суд в указаній постанові вказав, що суди при вирішенні спору повинні перевірити обставини щодо:

- наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення нею підприємницької діяльності та отримання нею доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок;

- нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.

При розгляді цієї справи суд звертає увагу, що згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, Окружним адміністративним судом міста Києва при ухваленні рішення від 08 серпня 2022 року у справі № 640/21731/19 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії встановлено, що матеріали справи не містять доказів роботи позивача за наймом у періоди з 01 січня 2017 року по 07 червня 2018 року та з 24 жовтня 2018 року по 30 червня 2019 року, а також доказів сплати ТОВ «Нерудбудпостач» за позивача у період з 07 червня 2018 року по 24 жовтня 2018 року єдиного внеску за у розмірі більшому за мінімальний. Наведене свідчить про недоведеність та безпідставність доводів позивача та обґрунтованість нарахування позивачу єдиного внеску за 2017, 2018 роки, І і ІІ квартали 2019 року у загальній сумі 23785,08 грн.

Вищевказані докази не надані позивачем й при розгляді цієї справи.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VІ недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

З урахуванням вказаного за позивачем обґрунтовано і законно обліковується недоїмка у розмірі 20932,86.

У статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі Інструкція № 449).

Відповідно до пункту 6 Розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

- сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;

- податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);

- вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом у день набрання судовим рішенням законної сили;

- борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 або іншими положеннями Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу, у день прийняття податковим органом рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 або іншого положення Закону;

- є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі, у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2021 вказано, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Суд зазначає, що скасуванню в судовому порядку підлягає рішення суб`єкта владних повноважень, яке є чинним та не скасоване в іншому (окрім судового) порядку.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, оскаржувана позивачем вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2021 року № Ф-446256-54 відповідно до пункту 6 Розділу VI Інструкції № 449 є відкликаною.

З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку, що внаслідок відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2021 року № Ф-446256-54, відсутній предмет спору, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування вказаної вимоги задоволенню не підлягають.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 44096797, місцезнаходження: вул. Святослава Хороброго, 5, корпус А, м. Київ, 03151) про визнання протиправною та скасування вимоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Кисіль