Справа № 400/2585/24
Суддя: Бульба Н.О.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 р. № 400/2585/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бульби Н.О. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005,
треті особиДержавна податкова служба України, пл. Львівська, 8, м. Київ, 04053,
провизнання протиправною та скасування вимоги від 18.02.2022 № Ф-71454-17У,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до суду із вимогами, в яких просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2022 № Ф-71454-17У про стягнення боргу в сумі 37 788,74 грн.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 2002 року була зареєстрована як фізична особа - підприємець. У 2014 році припинила підприємницьку діяльність, про що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань міститься запис № 5064889 від 16.09.2014. Проте, відповідачем було нараховано заборгованість зі сплати ЄСВ як ФОП та винесено вимогу про сплату боргу у розмірі 37 788,74 грн. Оскільки з 2014 року було припинено підприємницьку діяльність, то виникнення заборгованості зі сплати єдиного внеску є протиправним.

Ухвалою від 26.03.2024 суд відкрив провадження у справі. Враховуючи воєнний стан та ведення бойових дій на території Миколаївської області, з метою безпеки учасників судового процесу, суд не призначав судового засідання, та розглянув справу без виклику сторін (в порядку письмового провадження).

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, заперечує проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивачка у 2017-2020 роках була зареєстрована як ФОП та перебувала на обліку у відповідача, з 01 січня 2017 року в неї виник обов`язок щодо сплати ЄСВ навіть у разі не отримання доходу. Згідно з базами даних ДПС, з Єдиного державного реєстру 17.09.2014 надійшли відомості на платника з неіснуючим реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 , які було визнано помилковими при автоматичному контролі та відмовлено в їх обробці, з подальшим направленням до Єдиного державного реєстру повідомлення про неприйняття відповідних відомостей до обліку. Станом на 09.04.2024 інформація про включення до Єдиного державного реєстру інформації про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з Єдиного державного реєстру до ГУ ДПС у Миколаївській області не надходила.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 28.11.2002 зареєстрована як фізична особа - підприємець та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Миколаївській області.

16.09.2024 винесено повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Згідно з базами даних ДПС з Єдиного державного реєстру 17.09.2014 надійшли відомості на платника з неіснуючим реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 , які було визнано помилковими при автоматичному контролі та відмовлено в їх обробці, з подальшим направленням до Єдиного державного реєстру повідомлення про неприйняття відповідних відомостей до обліку.

Відповідно до інформації з ІС «Податковий блок» у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати ЄСВ в сумі 37 788,74 грн, тому сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2022 №Ф-71454-17У.

28.02.2024 позивачка звернулась до ДПС України із скаргою про скасування вимоги про сплату боргу від 18.02.2022.

Рішенням від 15.03.2024 ДПС України відмовила у задоволенні скарги.

Відмова відповідача і стала підставою для звернення до суду.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон) передбачено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Платник єдиного внеску зобов`язаний:1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 3) допускати посадових осіб податкового органу до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону податкові органи зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Аналіз норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" свідчить про те, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту, у випадках передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тому, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, які зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року по справі № 440/2149/19, від 06.02.2025 у справі № 160/5434/19 .

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з матеріалами справи, заборгованість позивачки зі сплати єдиного внеску, про сплату якої виставлено вимогу № Ф-71454-17У від 18.02.2022, складає 37 788,74 гривень за 2017-2020 роки.

При цьому, позивачкою за цей період не сплачено заборгованість зі сплати єдиного внеску.

Жодних доводів чи доказів, що протягом 2017-2020 років ОСОБА_1 була найманим працівником позивачем не надано та судом не встановлено.

Щодо посилання позивачки на те, що позивачка припинила підприємницьку діяльність у 2014 році, суд зазначає, що відповідно даних бази ДПС з Єдиного державного реєстру 17.09.2014 надійшли відомості на платника з неіснуючим реєстраційним номером облікової картки платника податків ( НОМЕР_1 ), які було визнано помилковими при автоматичному контролі та відмовлено в їх обробці, з подальшим направленням до Єдиного державного реєстру повідомлення про неприйняття відповідних відомостей до обліку.

Отже, у зв`язку з помилкою у номері РНОКПП унеможливилось проведення процедури припинення підприємницької діяльності позивачці. Відтак, за період з 2017 до 2020 року відповідачем правомірно нараховано заборгованість зі сплати ЄСВ позивачці як ФОП, діяльність якої не припинена.

Враховуючи вищезазначене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 10.03.2025.

Суддя Н.О. Бульба