Справа № 333/164/25
Суддя: Наумова І. Й.
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/164/25
Провадження № 2-а/333/54/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Наумової І.Й., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою адвоката Никоненко О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 до поліцейського 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області капрала поліції Очинського Вадима Сергійовича, Департаменту патрульної поліції національної поліції України, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції національної поліції України про визнання протиправними дій посадових осіб поліції та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До суду 14.01.2025 року звернувся адвокат Никоненко О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до поліцейського 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області капрала поліції Очинського Вадима Сергійовича, Департаменту патрульної поліції національної поліції України, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції національної поліції України про визнання протиправними дій посадових осіб поліції та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 4 січня 2025 року його довіритель, на автомобілі, який перебуває в його власності - «Мерседес Бенс» С 220 держ. номер НОМЕР_1 рухався по вулиці Космічна у місті Запоріжжя з Космічного мікрорайону в сторону смт Балабине, через так зване кільце на Оріхівській трассі.

В 14.30 годин 4 січня 2025 року біля будинку 144 по вулиці Космічній у місті Запоріжжя його зупинили суб`єкт оскарження - капрал поліції Очинський Вадим Сергійович та став вимагати пред`явити документи на автомобіль та документи, які посвідчують особу позивача. Його довіритель вважав та вважає, що не повинен робити нічого з того, що він не зобов`язаний робити в силу діючого законодавства. На його запитання, чи порушував він правила дорожнього руху і в чому полягає причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції, він отримав відповідь що правила дорожнього руху він не порушував, але в працівників поліції є підстави для перевірки його документів. При цьому, зі слів суб`єкта оскарження, працівники поліції в цьому випадку керуються не правилами дорожнього руху, а Постановами Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. № 1455 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» та від 29 грудня 2021 р. № 1456 «Про затвердження Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану». Такі постанови його довірителю були відомі. Більш того, він їх детально вивчив. Тому в нього виникло ряд запитань до представників влади - поліцейських. Перше, чому вони не включають бодікамеру при спілкуванні з громадянином. Це викликало якесь нервове невдоволення зі сторони поліцейського і він висловив вимогу до його довірителя з`їхати з проїжджої частини та припаркуватися у розташованому «кармані», біля будинку 144 по вулиці Космічній в місті Запоріжжя.

На питання його довірителя до компетентних представників влади - поліцейських, які підстави вимог про зупинення ним транспортного засобу та пред`явлення ним документів, вони не змогли повідомити в чому полягають підстави для перевірки документів. Обмежилися зауваженням, що його довіритель «сильно вумний, а місце, де зупинили мого довірителя - блокпост. Тому його зупинили».

Але та споруда, де було зупинено його довірителя, є чим завгодно, але не блокпостом. Згідно до Постанови Кабінету міністрів України від 29 грудня 2021 р. №9 1455 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», блокпост - посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльносіі особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану. Стверджувати таке дає підстави таке: не існує жодного наказу військового командування про створення блокпосту саме біля будинку 144 по вулиці Космічній в місті Запоріжжя. Створений він в цьому місті бути і не може, оскільки блокпост влаштовується «на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону)». Отже, створення саме блокпосту в межах міста Запоріжжя суперечило б визначенню блокпосту: вхід/вихід , в`їзд/виїзд з території/на територію де введено воєнний стан здійснюється в 25 кілометрах на південь від будинку 144 по вулиці Космічній в місті Запоріжжя. Отже, укріплення, що розташовані біля будинку 144 є будь чим, тільки не блокпостом. Отже, будь які додаткові права в поліцейських щодо перевірки документів у громадян та зупинки транспортних засобів відсутні.

Після цього, присутні поліцейські заявили претензії до його довірителя, що в нього під час зупинки автомобіля не було увімкнено аварійну сигналізацію. Зауважує, що протягом години з моменту, коли було зупинено авто і до складання постанови, в поліцейських не викликало ніяких претензій щодо аварійної сигналізації. Претензії виникли, коли його довіритель за наслідками перевищення суб`єктами оскарження своїх повноважень був вимушений здійснити дзвінок на 102 (скрін з телефону позивача додає) та викликати інший наряд поліції для прийняття відповідної заяви. Тобто, претензії виникли тоді, коли конфлікт вже «далеко зайшов» і суб`єктам оскарження було потрібно якось з нього виходити. Тому було складено оскаржувану постанову. В ній було зазначено, що нібито його довіритель порушив правила дорожнього руху - пункт 9.9.Б Правил - не включив аварійну сигналізацію під час зупинки транспортного засобу працівником поліції.

Згідно до правил ДР, зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Автомобіль простояв в спеціально створеному «кармані» більш як годину. «Карман» створено саме для стоянки автомобілів. Припинення руху транспортного засобу відбувалося не на підставі правил дорожнього руху, і поліцейські самі неодноразово про це зазначали, а на підставі Постанов КМУ 1455, 1456. Отже, не було зупинки в розумінні пункту 9.9.Б, а була стоянка. Отже аварійну сигналізацію його довіритель вмикати повинен не був.

Диспозиція статті 122 ч. 2 КУпАП встановлює наступне: порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Саме такі дії є підставою для адміністративної відповідальності.

Але, згідно до пункту 1.10. Правил дорожнього руху, терміни що вживаються у цих правилах: транспортні засоби загального користування це маршрутні транспортні засоби (транспортні засоби загального користування) - автобуси, мікроавтобуси, тролейбуси, трамваї і таксі, що рухаються за встановленими маршрутами та мають визначені місця на дорозі для посадки (висадки) пасажирів.

Тобто, працівники поліції так намагалися зробити неприємність його довірителю, що врахували його особистий легковий автомобіль як маршрутку і застосували до нього статтю КУпАП, яка до нього застосована бути не могла. Отже, постанова є незаконною і підлягає скасуванню.

На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 24.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

До суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, в якому представник відповідача Департаменту патрульної поліції національної поліції України просить в задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що 04.01.2025 року під час несення служби поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було виявлено, що водій не виконав вимоги ПДР України.

Оскільки правопорушення мало місце, а відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ПДР України, а саме пунктів:

1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

1.4. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

1.9. 0соби, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Зупинивши автомобіль під керуванням позивача, представившись згідно ч.3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», була наголошена причина звернення, а саме те що водій порушив вимоги ПДР України.

Оскільки згідно ч. 1, п.2, ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» були підстави для перевірки документів особи, а саме: Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчуюсь особу, та/або, документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках - якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення та керуючись п.2.4. "а" Правил дорожнього руху України в якому наголошується наступне: «На вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись, а також пред`явити документи, зазначені в пункті 2.1, а саме:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб;

г) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Під час несення служби, поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП, на блокпості було зупинено транспортний засіб, під керуванням водія ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом, не включив аварійну сигналізацію під час зупинки транспортного засобу, чим порушив п. 9.9.6. ГІДР України.

В наступному, в ході розгляду справи, було роз`яснено та дотримано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, згідно статті 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З приводу тверджень Позивача, щодо відсутності підстав для зупинки транспортного засобу та перевірки документів, зауважує наступне:

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону Україна «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до пункту 2.4 ПДР, України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР. У зв`язку з введенням з 24.02.2022 року Указом Президента України «Про ведення воєнного стану» №64/2022 воєнного стану на території України, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції (п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою КМУ №1456).

Питання розміщення блокпостів і здійснення заходів контролю на блокпостах врегульовані нормами «Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», який затверджено постановою КМУ № 1455.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, в тому числі у випадках: якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю.

Таким чином, оскільки зупинка транспортного засобу мала місце в умовах воєнного стану під час проїзду блокпоста, тому в поліцейського було достатньо підстав для зупинки транспортного засобу.

Враховуючи вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відносно нього була винесена постанова серії ЕНА № 3789353 від 04.01.2025 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

До відзиву долучив ДВД-диск з відеозаписом правопорушення.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Позивач звернувся до суду із позовом про скасування постанови ЕНА №3789353 від 04.01.2025 року, яка винесена поліцейським 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області капрала поліції Очинським Вадимом Сергійовичем про визнання ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КУпАП) та стягнуто штраф у розмірі 510 грн.

Суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, які мають значення для вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Частиною другою статті 122 КУпАП встановлена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п.9.9.б. Правил дорожнього руху України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до суті правопорушення, викладеного в оскаржуваній постанові 04.01.2025 року о 14:31 год. в м. Запоріжжя по вул. Космічній ,біля буд.144, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Мерседес Бенс» С 220 держ. номер НОМЕР_1 під час зупинки на вимогу поліцейського не ввімкнув аварійну сигналізацію, чим порушив п.9.9.б ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною третьою статті 79 КАС України визначено, що відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу (ч.4 ст.79 КАС України).

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків ( стаття 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

А відповідно до ст. 11 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Аналіз наведених норм чинного законодавства, яке регулює відносини, що виникли між сторонами у даній справі, зокрема положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», якою встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України, та виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про державний рух, яким серед інших відповідно до ст. 52, 53 цього ж закону є Національна поліція України, ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», якою на поліцію покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України та його учасниками, з урахуванням фактичних обставин справи, які були встановлені під час розгляду справи, дозволяє суду зробити висновок про те, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, 04.01.2025 р. прийняв законну постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху України в межах санкції ст. 122 КУпАП України.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

З викладеного вбачається, що передумовою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є встановлення факту, що при зупинці працівником поліції позивач не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями статті 283 КУпАП закріплено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права, вважає за необхідне зазначити, що Європейським судом з прав людини, у рішенні, яке ним було ухвалено 29.06.2007р. у складі Великої палати у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства», встановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди, і ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Стосовно правомірності прийнятої відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення по суті, суд вважає необхідно зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення. у справах про протиправність таких рішень, покладено саме на суб`єкт владних повноважень.

Відповідачем, на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення, під час розгляду справи було надано відеозапис обставин, які зафіксовано відео реєстратором з боді камер поліцейського «БК470501, 474019» і про що зазначено було у постанові відповідача, з якої вбачається, що 04.01.2025 року о 14:31 год в м. Запоріжжя по вул.Космічна ,144 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Мерседес Бенс» С 220 держ. номер НОМЕР_1 під час зупинки на вимогу поліцейського не ввімкнув аварійну сигналізацію, чим порушив п.9.9.б ПДР, за яке передбачено відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП, за вчинення якого накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., зазначений відеозапис є належним та допустимим доказом з огляду на те, що у постанові про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3789353 від 04.01.2025 яка є предметом оскарження у цій справі, зазначено технічний засіб, яким здійснено відеозапис (у разі , якщо такий запис здійснювався), що дає можливість використання цього відеозапису у якості належного доказу вчинення позивачем у справі 04.01.2025 р. правопорушення, відповідальність за яке передбачено,ч.2 ст.122 КУпАП та правомірності прийняття працівником поліції оскаржуваної постанови.

З відеозапису вбачається, що 04.01.2025 року працівник поліції о 14:30 год під час зупинки автомобіля «Мерседес Бенс» С 220 держ. номер НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_1 повідомляє останнього про порушення правил ПДР та запитує у нього, що той повинен зробити під час його зупинки на вимогу поліцейського. На питання поліцейського ОСОБА_1 наголошує, що повинен був ввімкнути аварійну сигналізацію. Досліджений відеозапис не містить виконання ОСОБА_1 п.9.9.б ПДР під час його зупинки поліцейським 04.01.2025 року .

Таким чином, дані відеозапису, здійснені відеореєстратором встановленим на бодікамерах є отриманими у встановленому законом порядку доказами скоєного позивачем правопорушення та підтверджують позивачем порушення ПДР України.

Зазначені докази, суд вважає належними та допустимими.

Позивач не надав суду будь-яких доказів, які б спростовували дані, наведені в постанові по справі про адміністративне правопорушення, не навів обґрунтованих підстав, за яких вказана постанова в справі про адміністративне правопорушення є незаконною та підлягає скасуванню.

Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Отже, з огляду на вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом, та норми чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами у даній справі, суд вважає, що відповідач у справі під час прийняття постанови серії ЕНА №3789353 від 04.01.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення, яке передбачене за ч.2 ст.122 КУпАП, і яка є предметом оскарження у даній справі, діяв в межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством України, що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень, і про відсутність підстав для задоволення позову через його необґрунтованість та безпідставність.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 122, 251, 268, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 72-77, 139, 241-246, 250, 268, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до поліцейського 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області капрала поліції Очинського Вадима Сергійовича, Департаменту патрульної поліції національної поліції України, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції національної поліції України про визнання протиправними дій посадових осіб поліції та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його постановлення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й. Наумова