Справа № 541/408/25
Суддя: Вірченко О. М.
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/408/25
Номер провадження 2-а/541/15/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 березня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, мотивуючи свої вимоги наступним. 20 січня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 йому було вручено постанову № 22 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою на нього накладено штраф в розмірі 17 000 грн, хоча за приписами КУпАП штраф має накладатися у відповідному розмірі від неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. В постанові зазначено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом по повістці № 1293616, сформованої автоматичною системою «Оберіг», про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 30 листопада 2024 року о 09 год 00 хв., яку відправлено засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» рекомендованим листом з повідомленням, та яка відповідно до довідки Ф.20 повернута 09 грудня 2024 року з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою, чим не виконав в особливий період вимоги абз. 1.3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Зазначене не підтверджується жодним належним і допустимим доказом; такого абзацу, як 1.3 в ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не існує; в його діях відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення з огляду на відсутність суб`єктивної сторони, а саме вини, вираженої у формі умислу або необережності. ОСОБА_1 не погоджується з оскаржуваною постановою, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає дійсним обставинам справи, тому підлягає скасуванню. На його думку, він не порушував вимог законодавства і у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Фактично самого розгляду справи з дотриманням вимог ст.ст. 245-249, 251, 268, 252, 271 КУпАП не було, а відбулось вручення підлеглим працівником заздалегідь механічно винесеної керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 постанови, без всебічного повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. При винесенні постанови було грубо порушено закріплене ст. 59 Конституції України, ст. 271 КУпАП його право на захист. Просив скасувати постанову від 20 січня 2025 року № 22 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Представник відповідача надав суду відзив, у якому зазначив наступне. Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 10 грудня 2001 року як військовозобов`язаний запасу та який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Системою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було автоматично сформовано повістку № 1293616 про прибуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год 00 хв. 30 листопада 2024 року з метою уточнення облікових даних. Вказану повістку направлено засобами поштового зв`язку 19 листопада 2024 року рекомендованим листом. 09 грудня 2024 року поштове повідомлення повернуто із відміткою «відсутність адресата за вказаною адресою». Після неявки ОСОБА_1 у визначений у повістці час системою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів останнього подано в розшук з метою доставлення правопорушника відповідно до ст. 259 КУпАП для складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення. 10 січня 2025 року відносно ОСОБА_1 уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол № 22 про адміністративне правопорушення за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізації в особливий період за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Враховуючи викладене, просив залишити позовну заяву без задоволення (а.с. 17-22).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до повістки від 20 листопада № 1293616 ОСОБА_1 викликано на 09 год 00 хв. 30 листопада 2024 року для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ). Повістку було направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом АТ «Укрпошта» за адресою: АДРЕСА_1 . Вказану повістку повернуто з відміткою на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується довідкою про причини повернення/досилання від 09 грудня 2024 року (а.с. 25, 27).

10 січня 2025 року начальником групи військового обліку сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 було складено протокол № 22 про адміністративне правопорушення за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізації в особливий період за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У вказаному протоколі зазначено, що розгляд справи відносно позивача відбудеться о 10 год 30 хв. 20 січня 2025 року (а.с. 22).

Постановою від 22 січня 2025 року № 22 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в зв`язку із порушенням останнім вимог абз. 1, 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та на позивача накладено штраф у розмірі 17 000 грн. Згідно з вказаною постановою ОСОБА_1 отримав її копію 22 січня 2025 року, про шо свідчить його підпис з позначкою «З постановою не згоден» (а.с. 20, 26).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Як визначено ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобовязаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст. 210, 210-1, 211 КУпАП (крім правопорушень, вчинених військовозобовязаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обовязки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У відповідності з ч. 1 ст. 22 вказаного Закону громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобовязані зявитися: військовозобовязані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обовязків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобовязані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобовязані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. Інші військовозобовязані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобовязані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобовязаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Таким чином, враховуючи вимоги абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», всі військовозобовязані, окрім тих, що відносяться до абз. 2-6, зобовязані протягом 60 днів уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобовязаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Положеннями ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» визначено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку також зобовязані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобовязаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Абз. 4 п. 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX (надалі Закон № 3633-ІХ) встановлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобовязані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів звязку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Отже, вказані норми законодавства передбачають три шляхи, яким громадяни України, які перебувають на території України та які перебувають на військовому обліку повинні були уточнити свої персональні дані з 17 травня 2024 року по 16 липня 2024 року (включно), а саме: через центр надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобовязаного, резервіста; у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Як встановлено з матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за не прибуття за повісткою для уточнення своїх облікових та інших персональних даних.

Приміткою у ст. 210 КУпАП визначено, що положення ст.ст. 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобовязаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобовязаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Однак, примітка до ст. 210 КУпАП не може бути застосована в даному випадку, оскільки чинне законодавство зобовязувало саме позивача вчинити певні дії, і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів, відтак держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнив військовозобовязаний свої персональні дані, але обовязок такого уточнення покладається на військовозобовязаного, яким є позивач.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, проігнорувавши виконання обовязку, покладеного на нього згідно вищезазначених правових норм, жодним із визначених способів уточнення своїх персональних даних не скористався, порушив правила військового обліку і вчинив порушення законодавства про військовий обовязок і військову службу.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб-підприємців доручено організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу.

Згідно з п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акту відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобовязаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового звязку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Повістку про необхідність явки позивача на 30 листопада 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних було завчасно направлено на його адресу. Форма повістки та розписки про її вручення, їх зміст визначені в додатку 11 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобовязаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, згідно з яким повістка має відривну частину - розписку про те, що повістка про виклик у визначений час до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержана певним громадянином із засвідченням його особистим підписом.

Таким чином, позивачем проігнороване виконання обовязку, покладеного на нього згідно вищезазначених правових норм, жодним із визначених способів уточнення своїх персональних даних він не скористався, за повісткою до відповідача не прибув, чим порушив норми Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Слід зазначити, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства. Відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтованою.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Доводи позивача, що спрямовані на уникнення відповідальності, не спростовують висновки відповідача.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 71, 160-163 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 березня 2025 року.

Суддя: О. М. Вірченко