Справа № 620/9307/24
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/9307/24 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Бородавкіна С.В., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Оксененка О.М.,

при секретарі: Литвин С.В.

за участю:

представника позиача: Литвина А.М.

представника відповідача: Паншиної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка до Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка (далі по тексту - позивач, ТОВ ім. Шевченка) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у Чернігівській області) в якому просило (з урахуванням зміни позовних вимог) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 31.01.2024 №1634/ж10/25-01-07-00, №1636/ж10/25-01-07-00, від 10.05.2024 №7809/ж10/25-01-07-00, №7810/ж10/25-01-07-00.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у задоволенні значеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду позивач, через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТОВ ім.Шевченка є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому порядку, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис.

Основним видом господарської діяльності ТОВ ім.Шевченка є 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с. 70-76 т.1). Товариство є сільськогосподарським товаровиробником, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 76-129 т.1) та не заперечується відповідачем.

Відповідно до матеріалів справи у власності ТОВ ім.Шевченка перебувають об`єкти нерухомості, а саме:

- багатоквартирний житловий будинок, загальною площею 296,1 кв.м (відповідно до інформації, вказаної в технічному паспорті, вид технічної інвентаризації - житловий будинок квартирного типу, відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, код ДКБС 1271,9 Будівлі сільськогосподарського призначення (інші));

- адміністративна будівля (контора), загальною площею 242,7 кв.м (відповідно до інформації, вказаної в технічному паспорті, вид технічної інвентаризації - будівля громадського призначення, відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, код ДКБС 1271,9 Будівлі сільськогосподарського призначення (інші));

- комплекс будівель та споруд ферми с. Тараса Шевченка, загальною площею 13448,8 кв.м (відповідно до інформації, вказаної в технічному паспорті, вид технічної інвентаризації - комплекс будівель та споруд громадського призначення, відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, код ДКБС 1271,9 Будівлі сільськогосподарського призначення (інші));

- комплекс нежитлових будівель ферми с. Корольча, загальною площею 6621,1 кв.м;

- нежитлова будівля (пасіка), загальною площею 134,7 кв.м (відповідно до інформації, вказаної в технічному паспорті, вид технічної інвентаризації - комплекс будівель та споруд громадського призначення, відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, код ДКБС 1271,9 Будівлі сільськогосподарського призначення (інші));

- комплекс будівель та споруд ферми с. Мокрі Велички, загальною площею 3642,7 кв.м (відповідно до інформації, вказаної в технічному паспорті, вид технічної інвентаризації - комплекс будівель та споруд громадського призначення, відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, код ДКБС 1271,9 Будівлі сільськогосподарського призначення (інші));

- нежитлова будівля (амбар), загальною площею 585,9 кв.м (відповідно до інформації, вказаної в технічному паспорті, вид технічної інвентаризації - будівля громадського призначення, відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, код ДКБС 1271,9 Будівлі сільськогосподарського призначення (інші));

- комплекс будівель та споруд ферми с. Вертеча, загальною площею 864,8 кв.м (відповідно до інформації, вказаної в технічному паспорті, вид технічної інвентаризації - комплекс будівель та споруд громадського призначення, відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, код ДКБС 1271,9 Будівлі сільськогосподарського призначення (інші));

- виробничий будинок (пилорама), загальною площею 208,6 кв.м (відповідно до інформації, вказаної в технічному паспорті, вид технічної інвентаризації - виробнича будівля, відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, код ДКБС 1271,9 Будівлі сільськогосподарського призначення (інші));

- будівля, Баня, загальною площею 243,5 кв.м (відповідно до інформації, вказаної в технічному паспорті, вид технічної інвентаризації - будівля громадського призначення, відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, код ДКБС 1271,9 Будівлі сільськогосподарського призначення (інші));

- нежитлова будівля, загальною площею 163,9 кв.м (відповідно до інформації, вказаної в технічному паспорті, вид технічної інвентаризації - будівля громадського призначення, відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, код ДКБС 1271,9 Будівлі сільськогосподарського призначення (інші));

- комплекс з очищення та сушіння зерна, загальною площею 3595,7 кв.м, серед яких є адміністративна будівля літ. "С", загальною площею 14,6 кв.м (відповідно до інформації, вказаної в технічному паспорті, вид технічної інвентаризації - комплекс будівель та споруд виробничого призначення, відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, код ДКБС 1271,9 Будівлі сільськогосподарського призначення (інші)).

На підставі направлень та наказу ГУ ДПС у Чернігівській області, відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України ДПС України, посадовими особами онтролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ ім.Шевченка з питань дотримання вимог податкового законодавства України, за період з 01.01.2018 по 31.12.2020, валютного законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2020, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2011 по 31.12.2020. Перевірка проводилась з 28.12.2021, з 24.01.2022 по 23.02.2022 та з 08.12.2023 по 15.12.2023.

За результатами вищевказаної перевірки, податковим органом складено акт перевірки від 22.12.2023 №13720/ж5/25-01-07-01-01 (далі по тексту - акт перевірки), у якому зазначено про порушення ТОВ ім.Шевченка, зокрема:

- пп. 266.1.1, пп. 266.3.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 1 349 340,43 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 108 442,30 грн., за 2019 рік на суму 600 312,13 грн., за 2020 рік на суму 640 586,00 грн.;

- пп. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України - не подано податкову звітність з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018 - 2020 роки.

ТОВ ім.Шевченка з вказаними висновками ГУ ДПС у Чернігівській області не погодилось, та подало заперечення на акт перевірки.

Листом від 25.01.2024 податковий орган повідомив про викладення висновків акту перевірки в новій редакції, а саме:

- перевіркою пунктів 1-7, 9-11, 13-25 плану перевірки порушень не встановлено;

- перевіркою встановлено порушення ТОВ ім.Шевченка пп. 266.1.1, пп. 266.3.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 1 240 898,13 грн., в тому числі за 2019 рік на суму 600 312,13 грн., за 2020 рік на суму 640 586,00 грн.;

- пп. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України - не подана податкова звітність з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 - 2020 роки.

На підставі акту перевірки (в новій редакції), 31.01.2024 ГУ ДПС у Чернігівській області винесено податкові повідомлення-рішення (далі по тексту - оскаржувані ППР):

- №1633/ж10/25-01-07-00, яким ТОВ ім.Шевченка збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» на суму 1 483 847,29 грн. (1 187 077,83 грн. - за основним платежем, 296 769,46 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

- №1634/ж10/25-01-07-00, яким до ТОВ ім.Шевченка, на підставі статті 120 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості», в сумі 680,00 грн.;

- №1635/ж10/25-01-07-00, яким ТОВ ім.Шевченка збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості», на суму 67 275,37 грн. (53820,30 грн. - за основним платежем та 13455,07 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

- №1636/ж10/25-01-07-00, яким до ТОВ ім.Шевченка, на підставі статті 120 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості», в сумі 680,00 грн.

ТОВ ім.Шевченка оскаржило вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, за наслідками якого прийнято рішення ДПС України від 11.04.2024, яким скаргу задоволено частково скасовано податкові повідомлення-рішення від 31.01.2024 №1635/ж10/25-01-07-00 у частині застосування штрафу у сумі 5605,58 грн., 1633/ж10/25-01-07-00 у частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 1748,10 грн. та у частині застосування штрафу у сумі 14333,22 грн., в іншій частині податкові повідомлення-рішення залишені без змін (а.с. 64-67 Т.1).

Враховуючи прийняте рішення ДПС України, 10.05.2024 ГУ ДПС у Чернігівській області виснесло нові податкові повідомлення-рішення (далі по тексту - оскаржувані ППР):

- №7809/ж10/25-01-07-00, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» на суму 61 669,79 грн. (53820,30 грн. - за основним платежем, 7849,49 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

- №7810/ж10/25-01-07-00, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» на суму 1 467 767,33 грн. (1185331,09 грн. - за основним платежем, 282436,24 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Вважаючи оскаржувані ППР відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до акту обстеження від 16.02.2022 №65/М6/07/3706761, багатоквартирний житловий будинок ТОВ ім.Шевченка не використовується, (триває реконструкція); комплекс нежитлових будівель ферми с. Корольча, в с. Мокрі Велички та в с. Вертеча, нежитлова будівля (пасіка), нежитлова будівля (амбар) - не використовуються (не придатні до використання); виробничий будинок (пилорама), баня - не використовуються як об`єкти сільськогосподарського призначення, а тому підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не поширюється на вказані в акті перевірки об`єкти нерухомого майна, що належать позивачу.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні об`єкти є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з чим відповідачем правомірно визначено суми податкових зобов`язань та прийнято оскаржувані ППР.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що не відповідає нормам чинного законодавства і порушує законні права позивача, з огляду на наступне.

У даному випадку, спірним є питання:

- чи має право ТОВ ім.Шевченка на податкові пільги визначені підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі по тексту - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 265.1 статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п.266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п. 266.6 ст. 266 ПК України).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

У відповідності до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Аналіз вказаного свідчить, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно, а платником такого податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Суд звертає увагу, що підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України регламентовано, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 (далі Класифікатор, ДК БС), та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що в розумінні вимог підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України нежитлова будівля не підлягає оподаткуванню спірним податком за наявності сумарно наступних умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000:

- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VШ, який набрав чинності 1 січня 2019 року, внесено зміни до Податкового кодексу України, внаслідок чого підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в такій редакції: «не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку».

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення онлайн-комунікації з платниками податків та уточнення окремих положень законодавства» від 23.02.2024 р. № 3603-ІХ, який набрав чинності 16.03.2024 р. підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в такій редакції: «не є обєктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку».

Тобто, законодавець періодично вносив зміни до зазначеної норми податкового законодавства, уточнюючи її для виключення невірного трактування та розширюючи перелік обов`язкових підстав для застосування передбаченої цією нормою податкової пільги.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у Чернігівській області прийнято оскаржувані ППР, якими визначено ТОВ ім.Шевченка суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У свою чергу, наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000, до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) включено клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271).

Клас «Будівлі сільськогосподарського призначення» (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.

Відтак, згідно з ДК 018-2000, будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Так, в акті перевірки податковим органом зазначено, що деякі об`єкти нерухомості, належні позивачу, не відносяться до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, мають інший код класифікації, згідно ДК БС, а отже - по даним будівлям мав нараховуватись податок на нерухоме майно та подаватись звітність.

З оглдяу на вказане, відповідач дійшов висновку, що позивач не мав права на податкову пільгу по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлену пп. «ж» пп. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України, а отже повинен був нараховувати та сплачувати відповідний податок та подавати відповідну звітність, за період часу 2018 - 2020 рр.

Дослідивши вищезазначені правові норми, матеріали справи та доводи сторін, колегія судді вапеляційної інстанції доходить наступних висновків.

Як вже вище зазначалося, підставою відмови у задоволенні позову стало те, що ТОВ ім. Шевченка не використовувало усі спірні приміщення, як об`єкт сільськогосподарського призначення, а тому підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не поширюється на вказані в акті перевірки об`єкти нерухомого майна, що належать позивачу, а отже, спірні об`єкти є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Проте, суд першої інстанції не дослідив належним чином та не надав належної правової оцінкі Додатку № 1 до Акту обстеження нерухомого майна ТОВ ім. Шевченка від 16.02.2022 р., що міститься в матеріалах справи.

У вказаному додатку контролюючий орган зазначає, що не використовуються у господарській діяльності лише деякі зі спірних об`єктів нерухомості позивача, а не усі, як зазначає суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Згідно листа ГУ ДПС у Чернігівській області № 777/ж-12/25-01-07-01-06 від 08.05.2024 р., який міститься в матеріалах справи, податковий орган надав уточнений перелік майна із зазначенням запитуваної інформації щодо кожного об`єкту нерухомості щодо якого було встановлено порушення податкового законодавства (Т.1 а.с.68 на звороті - 69).

Так, з наданої відповіді вбачається що по дев`яти об`єктам нерухомості відповідач зазначив, як підставу віднесення цих об`єктів до об`єктів оподаткування, що об`єкт нерухомості не використовується за призначенням у господарській діяльності суб`єкта господарювання, а саме:

- багатоквартирний житловий будинок, загальною площею 296,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський р-н, с. Тараса Шевченка, вул. Шевченка, буд. 5;

- адміністративна будівля (контора), літ. А-2, загальною площею 242,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський р-н, с. Тараса Шевченка, вул. Шевченка, буд. 2-А;

- комплекс будівель та споруд ферми с. Тараса Шевченка, що знаходиться за адресою Чернігівська обл., Ріпкинський р-н, с. Тараса Шевченка, вул. Тарасевича, буд. 53А;

- комплекс нежитлових будівель ферми с. Корольча, загальною площею 6 621,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський р-н, с. Корольча, вул. Зарічна, буд. 16;

- нежитлова будівля (пасіка), загальною площею 134,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський р-н, с. Корольча, вул. Зарічна, буд. 2а;

- номплекс будівель та споруд ферми с. Мокрі Велички, загальною площею 3 642,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський р-н, с. Мокрі Велички, вул. Молодіжна, буд. 26;

- нежитлова будівля (амбар) літ. А-1, навіси Н, Н1, загальною площею 585,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський р-н, с. Мокрі Велички, вул. Молодіжна, буд. 37;

- комплекс будівель та споруд ферми с. Вертеча, загальною площею 864,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський р-н, с. Вертеча, вул. 30-річчя Перемоги, буд. 5;

- виробничий будинок (пилорама), загальною площею 208,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський р-н, с. Вертеча, вул. 30-річчя Перемоги, буд. 5.

Разом з тим, по трьох об`єктах нерухомості відповідач зазначив, як підставу віднесення об`єкта нерухомості до об`єкта оподаткування, що об`єкт нерухомості не відноситься до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд, а саме:

- Будівля, Баня, загальною площею 243,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський р-н, с. Малий Листвен, вул. Шевченка, буд. 48-а;

- Нежитлова будівля (контора з верандою та котельнею), загальною площею 163,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський р-н, с. Малий Листвен, вул. Центральна, 13а;

- Адміністративна будівля літ. «С», загальною площею 14,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський р-н, с. Малий Листвен, вул. Промислова, буд. 9.

При цьому, контролюючим органом не зазначено у відповіді на адвокатський запит позивача, що вказані об`єкти нерухомості не використовуються позивачем за своїм цільовим призначенням.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідач посилався в акті перевірки на невикористання позивачем спірних об`єктів нерухомості у своїй господарській діяльності, протягом 2018 - 2020 років, проте фактичне обстеження перевіряючими нерухомого майна позивача було проведено у лютому 2022 року, за результатами якого було складено акт обстеження нерухомого майна від 16.02.2022 №65/М6/07/3706761.

Зазначені доводи відповідача були взяті до уваги судом першої інстанції під час прийняття рішення по суті.

Проте, судом першої інстанції помилково не взято до уваги факт, що податковим органом проводилась перевірка дотримання позивачем вимог податкового законодавства, за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року, а податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки були донараховані (разом зі штрафними санкціями) у період з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року.

Суд апеляційної інстанції заначає, що акт обстеження нерухомого майна, складений - 16.02.2022 (Т.1 а.с.241), підтверджує лише факт часткового невикористання позивачем своєї нерухомості, станом на дату такого обстеження (16.02.2022) та не містить належних доказів про їх невикористання протягом 2018 - 2020 років.

У свою чергу, позивач зазначає, що уся спірна нерухомість використовувалась останнім у господарській діяльності за цільовим призначенням, і лише наприкінці 2021 року було припинено таке використання, у зв`язку з початком ремонтних робіт та реконструкції деяких з цих об`єктів, які не були завершені через початок збройної агресії РФ.

Так, на підтвердження факту використання спірних об`єктів нерухомості у своїй господарській діяльності, протягом 2018 - 2020 років, позивачем надано суду копії наказів про використання будівель і споруд в господарській діяльності ТОВ ім. Шевченка, копію наказу про призначення постійно діючої комісії з обстеження будівель і споруд, а також копії актів про результати такого обстеження.

Колегія суддів апеляційної інстанції дходить висновку, що зазначені докази підтверджують використання усіх спірних об`єктів нерухомості ТОВ ім. Шевченка в господарській діяльності останнього в якості складських, господарських, офісних приміщень тощо, необхідних для ведення сільського господарства.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що редакція пп. «ж» пп. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 ПК України, яка діяла станом на період, за який проводилась перевірка, не містила правової вимоги щодо обов`язкового використання будівлі в господарській діяльності платника податків для застосування цієї податкової пільги.

Отже, відповідно до пп. «ж» пп. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 ПК України (в редакції, що діяла станом на період, за який проводилась перевірка), законодавець передбачив три обов`язкові умови для застосування податкової пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

1) Власник об`єкту нерухомості повинен бути сільськогосподарським товаровиробником (юридичною, або фізичною особою);

2) Об`єкт нерухомості повинен відноситись до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507;

3) Об`єкт нерухомості не повинен здаватися його власником в оренду, лізинг, позичку.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ ім. Шевченка повністю відповідає зазначеним вище трьом умовам, оскільки останнє є сільськогосподарським товаровиробником, що підтверджено наявними в матеріалах справи витягом з ЄДРЮО та ФОП, статистичною звітністю позивача та не заперечується відповідачем; усі спірні об`єкти нерухомості ТОВ ім. Шевченка відносяться до «будівель сільськогосподарського призначення» та мають код, згідно класифікатора ДК БС, « 1271», що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з Реєстру будівельної діяльності; усі спірні об`єкти нерухомості ТОВ ім. Шевченка не здаються останнім в оренду, лізинг, позичку, що підтверджується наявними в матеріалах справи актом перевірки та актом обстеження нерухомості, а також не заперечується відповідачем.

Не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції висновки суду першої існтанції, що законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки із його статусом (придатністю застосування у сільськогосподарському циклі господарської діяльності без конкретизації видів сільськогосподарського виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі за цільовим призначенням для здійснення сільськогосподарської діяльності, оскільки така вимога не міститься пп. «ж» пп. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 ПК України.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема нормою підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків, зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність безпосереднього використання будівлі у господарській діяльності, адже така вимога була внесена законодавцем до Податкового Кодексу України лише 23.02.2024 р., а почала діяти з 16.03.2024 року.

Таким чином, в перевіряємий податковий період, законодавець передбачав конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з прив`язкою до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю - сільськогосподарський товаровиробник, а також його зв`язку з фактом віднесення будівель до певного класу та особливістю експлуатації такі не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, звільнявся від оподаткування об`єкт нежитлової нерухомості, який призначений для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, а не який безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності.

На час виникнення спірних правовідносин закон не пов`язував належність об`єктів нерухомого майна, до таких, що не є об`єктами оподаткування з їх безпосереднім використанням у своїй діяльності.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчило про те, що законодавець у кожному буквеному пункті передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки і кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню.

Тобто, закон не обумовлював застосування положень підпункту «ж» пп. 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України щодо звільнення від оподаткування окремих видів нерухомого майна сільгоспвиробників обов`язковим отримання доходу від використання такого майна в господарській діяльності.

Також, судом першої інстанції помилково не було взято до уваги п. 49.2. ст. 49 ПК України, відповідно до якої платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Вказаний абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Враховуючи той факт, що спірні об`єкти нерухомості, відповідно до пп. «ж» пп. 266.2.2 пункту 266.2 ст. 266 ПК України, не є об`єктами оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно, ТОВ ім. Шевченка не мало обов`язку подавати відповідну податкову звітність, за період часу 2019 - 2020 роки.

З огляду на зазначене, податковим органом безпідставно та необґрунтовано застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції, передбачені п. 120.1 ст. 120 ПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції, з урахуванням вищевикладених висновків суду, зазначає, що ТОВ ім. Шевченка має право на застосування податкової пільги, відповідно пп. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та у позивача відсутній обов`язок подачі відповідної податкової звітності, за період часу 2019 - 2020 роки, а тому оскаржувані ППР є протиправними та підлягають скасуванню.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги доводи позивача, з огляду на що, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст. 139 КАС України).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що сплачений позивачем під час подання позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 23287,24 грн. судового збору за подання адміністративного позову (Т.1 а.с. 229), та 27944,69 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (Т.2 а.с.132), загальна сума 51 231,93 грн., що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на задоволення позовних вимог, вказаний судовий збір підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка - задовольнити повністю.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка до Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 31.01.2024 №1634/ж10/25-01-07-00, №1636/ж10/25-01-07-00 та від 10.05.2024 №7809/ж10/25-01-07-00, №7810/ж10/25-01-07-00.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (ЄДРПОУ ВП 44094124) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка () витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги 51 231,93 грн. (п`ятдесят одна тисяча двісті тридцять одна грн. 93 коп.).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

О.М. Оксененко

Повний текст виготовлено 07.03.2025 року