Справа № 520/24380/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 р.Справа № 520/24380/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМСНАБ" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 27.01.25 року по справі №520/24380/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМСНАБ"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАРМСНАБ" (далі по тексту також - ТОВ "ФАРМСНАБ", позивач) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою (за підписом його представника) до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати наказ заступника Головного управління ДПС у Харківській області від 13.08.2024 №3609-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ФАРМСНАБ».

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2023 року закрито провадження у справі за позовом ТОВ "Фармснаб" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу.

ТОВ "Фармснаб", не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу (за підписом його представника), в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 у справі №520/24380/24 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Окрім того, ТОВ "Фармснаб" просило суд апеляційної інстанції стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківський області на користь ТОВ "ФАРМСНАБ" судовий збір у сумі 3028 грн.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 у справі №520/24380/24 є такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню. Посилається на порушення судом першої інстанції розумних строків розгляду справи, що не відповідає ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.55 Конституції України та ст.258 КАС України. Зазначає, що було порушено право позивача на судовий захист, оскільки фактичні всі його доводи та обґрунтування щодо недопуску податківців до перевірки залишилися нерозглянутими, судом не з`ясовні обставини, що мають значення для справи, а ті обставини, що мають значення для справи та визнані судом встановленими, не доведені. Як наслідок, на його думку, це призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до невідповідності висновку суду обставинам справи та неправильного вирішення питання. Зазначає, що суд позбавив його швидкого й ефективного способу нівелювати докази, які були покладені в основу акта перевірки та податкових повідомлень-рішень. Вважає, що оскаржуване судове рішення у даній справі порушує його право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом (ст.55 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України, в якому, посилаючись на безпідставність скарги позивача та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «ФАРМСНАБ», залишивши в силі ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 без змін.

Окрім того, представник позивача надав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення у справі, в яких виклав свої обґрунтування у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 13.08.2024 Головне управління ДПС у Харківський області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 41.1 статті 41, пункту 61.1 та пункту 61.2 статті 61, підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82, підпункту 69.351 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України у зв`язку з отриманням податкової інформації, що свідчить про порушення ТОВ «ФАРМСНАБ» валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями (лист Державної податкової служби України від 30.05.2023 №12279/7/99-00-07-05-01-07 «Про направлення витягу з інформації, отриманої від Національного банку України, про виявлені факти ненадходження в установлені Національним банком України граничні строки розрахунків грошових коштів чи товарів, станом на 01.05.2023) видано наказ «Про проведення документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРМСНАБ» за №3609-п.

Підставами для призначення позапланової перевірки стала отримана податкова інформація, що свідчить про порушення податкового законодавства ТОВ «ФАРМСНАБ» валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями, а саме лист Державної податкової служби України від 30.05.2023 №12279/7/99-00-07-05-01- 07 «Про направлення витягу з інформації, отриманої від Національного банку України, про виявлені факти ненадходження в установлені Національним банком України граничні строки розрахунків грошових коштів чи товарів».

23.06.2023 відповідачем було направлено на адресу позивача лист №34460/6/20-40- 07-09-12 з проханням надати інформацію (пояснення та документальні підтвердження) з приводу порушення строків розрахунків в іноземній валюті за зовнішньоекономічним контрактом від 11.10.2022 №FSB/BKYP-01, поштове відправлення повернулося на адресу Головного управління ДПС з відміткою «за закінченням строку зберігання» як такий, що не був отриманий адресатом, про що складено довідку від 31.07.2023 №4608/20-40-07-09-05/38495049, що підтверджується матеріалами справи.

Зазначений лист вручено директору ТОВ «ФАРМСНАБ» 20.11.2023, про що свідчить його власноручний підпис на листі №34460/6/20-40-07-09-12 від 23.06.2023.

Директор ТОВ «ФАРМСНАБ» Мальцев О.О. власноруч розписався в наказі від 13.08.2024 №3609-п та направленнях від 14.08.2024 №6911, 6912, 6913, що підтверджується матеріалами справи.

Головним управлінням ДПС в Харківській області на підставі наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки №3609-п від 13.08.2024 року проведено перевірку, за наслідками якої було складено акт Головного управління ДПС в Харківській області від 29.08.2024 №40477/20-40-07-01-05/38495049 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ ««ФАРМСНАБ» з питань дотримання валютного законодавства за зовнішньоекономічним контрактом від 11.10.2022 №FSB/BKYP-01 за період з 11.10.2023 по 31.07.2024, який направлено позивачу засобами поштового зв`язку.

Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ заступника Головного управління ДПС у Харківській області від 13.08.2024 №3609-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ФАРМСНАБ», звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення питання щодо правомірності наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 13.08.2024 №3609-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ«ФАРМСНАБ» не призведе до відновлення порушених прав позивача, а тому провадження у справі №520/24380/24 підлягає закриттю.

Надаючи правову оцінку обставинам даної справи та доводам апеляційної скарги позивача, колегія суддів виходить з наступного.

Приписами ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Згідно п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Термін «публічно-правовий спір», відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України, означає спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відтак, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати у зв`язку з чим виник спір та на захист яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно пунктів 1, 7, 19 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушено його права, свободи чи інтереси.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) як джерело права

Право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Згідно абзацу 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

Відповідно до пункту 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17 проаналізувавши положення пункту 19 частини першої статті 4 КАС України у взаємозв`язку із рішеннями Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі №3/35-313 та від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 у справі № 1-10/2008, дійшла висновку, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що хоча неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, однак може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Окрім того, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду постановою від 21.02.2020 року у справі №826/17123/18 сформулювала правовий висновок, де у випадку, якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Як встановлено з матеріалів даної справи, 23.06.2023 податковим органом було направлено на адресу позивача лист №34460/6/20-40- 07-09-12 з проханням надати інформацію (пояснення та документальні підтвердження) з приводу порушення строків розрахунків в іноземній валюті за зовнішньоекономічним контрактом від 11.10.2022 №FSB/BKYP-01, поштове відправлення повернулося на адресу Головного управління ДПС з відміткою «за закінченням строку зберігання» як такий, що не був отриманий адресатом, про що складено довідку від 31.07.2023 №4608/20-40-07-09-05/38495049 (а.с.48-53).

Зазначений лист вручено директору ТОВ «ФАРМСНАБ» 20.11.2023, про що свідчить його власноручний підпис на листі №34460/6/20-40-07-09-12 від 23.06.2023 (а.с.48).

Директор ТОВ «ФАРМСНАБ» ОСОБА_1 власноруч розписався в наказі від 13.08.2024 №3609-п та направленнях на перевірку від 14.08.2024 № 6911, 6912, 6913, що підтверджується матеріалами справи (а.с.11, 144-146).

Головним управлінням ДПС в Харківській області на підставі наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки №3609-п від 13.08.2024 року проведено перевірку, за наслідками якої було складено акт Головного управління ДПС в Харківській області від 29.08.2024 №40477/20-40-07-01-05/38495049 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ ««ФАРМСНАБ» з питань дотримання валютного законодавства за зовнішньоекономічним контрактом від 11.10.2022 №FSB/BKYP-01 за період з 11.10.2023 по 31.07.2024 (а.с.103-113), який було направлено позивачу засобами поштового зв`язку та отриманий позивачем.

Заперечення на вищевказаний акт було подано позивачем податковому органу (а.с.95-102).

Тобто, позивач був належним чином обізнаний про завершення перевірки, ознайомлений з її результатами та у відповідності до вимог ПК України реалізував свої права на надання заперечень на акт перевірки, а також не позбавлений права на оскарження рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Щодо доводів апеляційної скарги, які стосуються незгоди із висновками суду першої інстанції про факт допуску позивачем податкового органу до проведення перевірки на підставі наявного власноручного підпису директора ТОВ «ФАРМСНАБ» ОСОБА_1 в наказі від 13.08.2024 №3609-п та направленнях від 14.08.2024 №6911, №6912 та №6913, якими засвідчено факт отримання ним зазначених документів, оскільки підпис є лише підтвердженням отримання документу, але не свідченням згоди на його виконання, а відтак фактичні обставини справи підтверджують факт недопуску посадових осіб податкового органу до перевірки, то колегія суддів критично ставиться до вказаних доводів скарги, оскільки вони не узгоджуються із зазначеними вже вище висновками суду щодо обізнаності позивача із оспорюваним наказом заступника Головного управління ДПС у Харківській області від 13.08.2024 №3609-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ФАРМСНАБ» та фактичним допуском посадових осіб відповідача до проведення перевірки. Відтак, такі доводи скаржника підлягають відхиленню колегією суддів.

Наведене вище в своїй сукупності дає підстави для висновку щодо реалізації оспорюваного наказу заступника Головного управління ДПС у Харківській області від 13.08.2024 №3609-п шляхом проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ФАРМСНАБ» з питань дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічним контрактом від 11.10.2022 №FSB/BKYP-01 за період з 11.10.2022 по 31.07.2024.

Пунктом 19 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що індивідуальний акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року №2-зп у справі №3/35-313 зазначено, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, слід дійти висновку, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 8 вересня 2021 року у справі №816/228/17.

Колегія суддів зауважує, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічна правова позиція також відображена у вже згаданій вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Правову позицію щодо необхідності закриття провадження у справі в частині визнання протиправним та скасування наказу про проведення документальної невиїзної перевірки висловлено Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду і у постановах від 18.05.2022 у справі № 240/3290/21, від 27.01.2022 у справі №480/4100/19, від 21.10.2021 року у справі № 200/2356/19-а, від 17.06.2022 у справі № 2040/6971/18.

До того ж, Верховний Суд у справі №320/1684/19, за результатом розгляду якої прийняв постанову від 08.10.2021, якою скасував рішення судів першої та апеляційної інстанції через порушення норм процесуального права, підкреслив необхідність саме закриття провадження у справі.

З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції вище та які є релевантними до спірних відносин у даній справі.

Враховуючи викладене, оскільки даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Стосовно висловлених в додаткових поясненнях ТОВ «ФАРМСНАБ» доводів щодо проведення відповідачем перевірки поза місцезнаходженням позивача та непред`явлення посадовими особами, які здійснювали перевірку, службових посвідчень, що підтверджує відсутність в журналі реєстрації перевірок факту реєстрації перевірки за місцезнаходженням позивача, то колегія суддів зазначає, що такі доводи не спростовують правомірності закриття провадження у даній справі, а відтак не впливають на її вирішення. Судом першої інстанції було правильно вирішено дану справу.

Щодо доводів скарги про порушення права позивача на судовий захист, оскільки всі його фактичні доводи та обґрунтування щодо недопуску працівників податкового органу до перевірки залишилися нерозглянутими, судом не з`ясовні обставини, що мають значення для справи, а ті обставини, що мають значення для справи та визнані судом встановленими, не доведені, то колегія суддів відхиляє такі доводи, як такі, що носять характер припущень скаржника та не дають підстав вважати помилковими висновки суду першої інстанції.

Окрім того, щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції розумних строків розгляду даної справи, що не відповідає ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.55 Конституції України та ст.258 КАС України, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 року було відкрито провадження у справі за позовом ТОВ "Фармснаб" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції, якою було закрито провадження у даній справі була прийнята судом 27.01.2025 року.

Згідно ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас, зміст поняття «розумні строки» в адміністративному судочинстві охоплює собою такі аспекти: 1) розумний строк - це найкоротший з можливих строків розгляду й вирішення адміністративної справи, однак, такий строк не можна ототожнювати із швидким розглядом справи: тривалість розумних строків повинна бути найкоротшою, але достатньою для того, щоб справа була всебічно досліджена судом з наданням оцінки аргументам та доводам учасників справи, які ґрунтуються на поданих ними доказах; 2) на тривалість «розумного строку» мають вплив різні фактори, як об`єктивного (поведінка учасників справи, складність справи, необхідність залучення та дослідження додаткових доказів, завантаженість суду тощо), так і суб`єктивного характеру (поведінка судді та працівників апарату суду).

Вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Аналізуючи приписи ч.3 ст.317 КАС України, якою унормовано порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, останні не містять такої підстави, як порушення судом строку розгляду справи.

Окрім того, зміст приписів абз.2 ч.2 ст.317 КАС України вказує на те, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відтак, з огляду на наведене вище, зазначені доводи скарги підлягають відхиленню, як необґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване судове рішення у даній справі порушує право позивача на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом (ст.55 Конституції України, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), є такими, що не знайшли підтвердження у ході апеляційного перегляду даної справи.

Інші доводи у справі не впливають на вирішення даної справи та на правильність висновків суду.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питань, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, прийнятою на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами; відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права, викладених в його постановах; суд першої інстанції прийняв оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Правові підстави, передбачені ст.139 КАС України, для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду даної справи відсутні. Відтак, вимога скаржника про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківський області на користь ТОВ "ФАРМСНАБ" судового збору у сумі 3028 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАРМСНАБ" залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 року у справі № 520/24380/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді О.А. Спаскін В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 10.03.2025 року