Справа № 400/13300/23
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 березня 2025 року

м. Київ

справа №400/13300/23

адміністративне провадження №К/990/7639/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2025 в адміністративній справі №400/13300/23 за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, залишення частини поданого позову без розгляду та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду 24.02.2025 надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2025 в адміністративній справі №400/13300/23.

Вирішуючи питання про можливість відкриття касаційного провадження за поданою скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

У жовтні 2023 року Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулося до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість в сумі 115193,72 грн в рахунок погашення податкового боргу в дохід відповідних місцевих бюджетів, а саме:

- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 114714,40 грн в дохід місцевого бюджету Воскресенської територіальної громади за період 2018, 2019, 2020, 2021 роки;

- з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 139,20 грн в дохід місцевого бюджету Миколаївської територіальної громади за період 2021 року;

- пені за несплачену орендну плату в дохід місцевого бюджету Воскресенської територіальної громади в сумі 340,12 грн

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з зустрічним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 24.01.2023 про нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки:

- №0-1404 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік в сумі 23433,30 грн;

- №0-1404 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в сумі 26265,69 грн;

- №0-1404 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в сумі 27250,21грн,

від 26.01.2023 №0-1404 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік в сумі 37765,20 грн.

Також позивачка за зустрічним позовом просила стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 20000 грн, а позовні вимоги первісного позову про стягнення з неї податкового боргу з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 139,20 грн в дохід місцевого бюджету Миколаївської територіальної громади за період 2021 року та орендної плати з фізичних осіб в дохід місцевого бюджету Воскресенської територіальної громади в сумі 340,12 грн (пеня) залишити без розгляду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 в задоволенні позову Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 24.01.2023 №0-1404, від 24.01.2023 №07-1404, від 24.01.2023 №0-1404, від 24.01.2023 № 0-1404.

Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

Додатково Верховний Суд зауважує, що в мотивувальній частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 зазначено про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Головного управління ДПС у Миколаївській області моральної шкоди, однак в резолютивній частині рішення висновок суду щодо даної позовної вимоги відсутній.

Разом з цим, П`ятий апеляційний адміністративний суд в оскаржуваній постанові від 22.01.2025 у справі №400/13300/23 зауважив, що вимоги ОСОБА_1 про залишення без розгляду частини позовних вимог Головним управлінням ДПС у Миколаївській області були залишені судом першої інстанції поза увагою і рішення за ними не приймалося.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2025 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області задоволено частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 скасовано в частині відмови у стягненні податкового боргу в сумі 88448,71 грн. Ухвалено у справі №400/13300/23 нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 88448,71 грн в дохід місцевого бюджету Вознесенської територіальної громади.

Позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 139,20 грн в дохід місцевого бюджету Миколаївської територіальної громади за період 2021 року та пені за несплачену орендну плату в дохід місцевого бюджету Воскресенської територіальної громади в сумі 340,12 грн залишено без розгляду.

У задоволенні вимог Головного управління ДПС у Миколаївській про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 26265,69 грн відмовлено.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 скасовано в частині задоволення позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалено у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та залишення частини позовних вимог без розгляду нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській від 24.01.2023 форми «Ф» №0-1404 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в сумі 26265,69 грн.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Ф» Головного управління ДПС у Миколаївській від 24.01.2023 №0-1404 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік в сумі 23433,30 грн; №0-1404 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в сумі 27250,21 грн.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.01.2023 №0-1404 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік в сумі 37765,20 грн.

Задоволено заяву ОСОБА_1 про залишення без розгляду позову Головного управління ДПС у Миколаївській області, в частині стягнення податкового боргу з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 139,20 грн в дохід місцевого бюджету Миколаївської територіальної громади за період 2021 року та пені за несплачену орендну плату в дохід місцевого бюджету Воскресенської територіальної громади в сумі 340,12 грн.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про стягнення моральної шкоди та розподіл судових витрат залишено без змін.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норм матеріального права та допустив порушення норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував норми Цивільного кодексу України щодо здійснення права власності, у зв`язку з чим, апеляційним судом не застосовано висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 19.06.2019 у справі №209/2077/17 (щодо права фізичної особи, як власника нежитлового приміщення використовувати його для здійснення підприємницької діяльності без набуття статусу підприємця), не врахував норми Закону України «Про фермерське господарство» та норми підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, що призвело до неправильного застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266,2 статті 266 Податкового кодексу України та неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 0340/1905/18, від 24.04.2020 у справі № 540/2206/19.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Скаржником не доведено подібність правовідносин у справах, не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів.

Верховний Суд зауважує, що скаржником не конкретизовано, які саме висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не враховано судом апеляційної інстанції, не обґрунтовано, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права апеляційним судом.

Так, з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що П`ятим апеляційним адміністративним судом враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22.04.2020 у справі №540/2206/19, від 21.10.2020 у справі № 806/2686/18, від 17.02. 2021 у справі № 820/3707/17, відповідно до яких правовий аналіз підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України зумовив висновок, що застосування вказаної норми передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Також судом апеляційної інстанції враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 11.04.2023 у справі №380/18104/21, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, позаяк значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

Скаржником не наведено підстав щодо помилковості врахування судами таких правових позицій Верховного Суду, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду, або спростування подібності правовідносин.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, посилань на практику Верховного Суду, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Отже, скаржнику слід викласти передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для касаційного оскарження судових рішень відповідно до приписів пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що вимоги касаційної скарги ОСОБА_1 викладені як «Скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі № 400/13300/23 та залишити в силі Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі № 400/13300/23». Разом з тим, як зазначалося вище, судом першої інстанції не прийнято рішення по частині позовних вимог, які в подальшому були розглянуті судом апеляційної інстанції.

Таким чином, позивачці слід конкретизувати вимоги касаційної скарги щодо кожної з заявлених і розглянутих судами позовних вимог, уточнити вимоги касаційної скарги, в тому числі для правильності розрахунку судового збору.

Відповідно до частини 4 статті 330 КАС України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору. До касаційної скарги також додаються її копії відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга подається до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.

Скаржником надано квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки від 21.02.2025 №0.0..1 про сплату судового збору за подання касаційної скарги на суму 2694,82 грн.

Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини 6 статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328-330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2025 в адміністративній справі №400/13300/23 залишити без руху.

Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.А. Васильєва

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду