Справа № 140/13650/24
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13650/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Костюкевича С.Ф., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі ЗМУ Держпраці, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 24.10.2024 №ЗХ/ВЛ/03/25371/09-01/-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю у розмірі 80 000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що за результатами проведеної посадовими особами Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області) фактичної перевірки, зокрема, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за адресою здійснення позивачем господарської діяльності ( АДРЕСА_1 ), був складений акт фактичної перевірки від 06.09.2024 №03/25371/09- 01/ НОМЕР_1 , яким встановлено фактичний допуск ОСОБА_2 до роботи без оформлення наказом чи розпорядженням трудового договору (контракту) та без повідомлення податкового органу про прийняття працівника на роботу, що є порушенням частини четвертої статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Ці матеріали були скеровані відповідачу та на їх підставі прийнята спірна постанова від 24.10.2024 №ЗХ/ВЛ/03/25371/09-01/-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю на підставі абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України.

Позивач вважає оскаржувану постанову від 24.10.2024 №ЗХ/ВЛ/03/25371/09-01/-ФС протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на фактичні обставини справи й норми законодавства.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції відповідач вказав, що з Розділу ІІІ акта фактичної перевірки від 06.09.2024 №03/25371/09-01/ НОМЕР_1 посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області встановлено факт використання ФОП ОСОБА_1 праці найманої особи ОСОБА_2 , чим порушено вимоги частини четвертої статті 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» (далі Постанова №413).

З приводу використання матеріалів фактичної перевірки відповідач зазначив, що підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі ПК України) передбачено право податкових органів проводити фактичну перевірку, одним із питань якої є перевірка дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Акти перевірок ДПС, її територіальних органів, у ході яких виявлені порушення законодавства про працю, є однією з підстав, визначених Порядком №509, для накладення штрафів уповноваженою посадовою особою Держпраці. З метою належного та об`єктивного розгляду справи про накладення штрафу до ГУ ДПС у Волинській області надіслано лист про надання доказів, які підтверджують порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, зокрема інформації щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ФОП ОСОБА_1 за ОСОБА_2 .

Відповідач зауважив, що під час розгляду справи надано об`єктивну оцінку акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області від 06.09.2024 №03/25371/09-01/, доказам, які надійшли від податкового органу, зокрема, і поясненням ОСОБА_2 від 05.09.2024.

З урахуванням наведеного відповідач вважає, що вважає, що при прийнятті постанови від 22 серпня 2024 року №ЗХ/ВЛ/14601/03-20-07-05/-ФС уповноважена особа Управління діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази встановив такі обставини.

З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 06.10.2020; основний вид діяльності 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. З 17.02.2025 припинено підприємницьку діяльність за власним бажанням.

05.09.2024 посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області відповідно до наказу від 05.09.2024 №3045-н, направлень від 03.09.2024 №4786, №4785 проведено фактичну перевірку суб`єкта господарювання ОСОБА_1 за місцем здійснення господарської діяльності магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, і з питань дотримання роботодавцем КЗпП України, Закону України «Про оплату праці».

Як встановлено з Розділу ІІІ акта фактичної перевірки від 06.09.2024 №03/25371/09-01/ НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , працює в магазині без належного оформлення трудових відносин; до перевірки не надано оформленого трудового договору ні наказу, ні повідомлення податкового органу про працевлаштування, що є порушенням статті 24 КЗпП України.

Акт перевірки від 06.09.2024 №03/25371/09-01/ з долученими до нього матеріалами листом ГУ ДПС у Волинській області від 17.09.2024 №8362/5/03-20-09-01-05 надіслано до Західного міжрегіонального управління Держпраці для розгляду та вжиття відповідних заходів в межах компетенції.

Розглянувши акт перевірки ГУ ДПС у Волинській області від 06.09.2024 №03/25371/09-01/ НОМЕР_1 , яким зафіксовано допуск до виконання трудових обов`язків продавця ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, заступник начальника Західного міжрегіонального управління Держпраці виніс рішення від 25.09.2024 №ЗХ/ВЛ/ДПС-03/25371/09-01/ про розгляд 24.10.2024 справи про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 , про що повідомлено суб`єкта господарювання.

24.10.2024 №ЗХ/ВЛ/03/25371/09-01/-ФС Уповноваженою особою Управління за результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області від від 06.09.2024 №03/25371/09-01/ НОМЕР_1 , у зв`язку із порушенням ФОП ОСОБА_1 вимог частини четвертої статті 24 КЗпП України та Постанови №413, на підставі абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України винесено постанову про порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ВЛ/03/25371/09-01/-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 80 000,00 грн.

Зазначена постанова є предметом оскарження у цій справі.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України (в редакції, чинній на ас виникнення спірних правовідносин) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 (далі - Положення №96), встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (підпункт 6 пункту 4 Положення №96).

Як визначено у пункті 7 Положення №96, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Західне міжрегіональне управління є територіальним органом Держпраці та йому чинним законодавством надані владні управлінські функції щодо реалізації державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

З наведеної норми слідує, що законодавець установив відповідальність юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців у вигляді штрафу, зокрема, за факт недопуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Між тим суб`єкти господарювання, які є платниками єдиного податку першої третьої групи, за таке порушення притягуються до відповідальності у вигляді попередження.

За змістом приписів частини четвертої статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України, визначає Порядок №509.

Відповідно до пункти 2 Порядку №509 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №823 Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю (далі Постанова №823) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Однією з підстав, визначених пунктом 2 Порядку №509 для накладення штрафів уповноваженою посадовою особою, є акти перевірок ДПС, її територіальних органів, у ході яких виявлені порушення законодавства про працю.

На доводи позивача щодо відсутності у відповідача підстав для прийняття постанови про накладення штрафу на підставі акта перевірок ДПС, її територіальних органів, у ході яких виявлені порушення законодавства про працю, суд зазначає, що дійсно рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року в адміністративній справі №640/17424/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року, визнано протиправною та нечинною Постанову №823.

Тож з дня набрання чинності рішенням суду у справі №640/17424/19 діє редакція Порядку №509 до зазначених змін, якою передбачено можливість накладення уповноваженою посадовою особою Держпраці штрафів на підставі акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Натомість статтею 75 ПК України передбачено право податкових органів проводити фактичні перевірки, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Згідно з пунктом 80.6 статті 80 ПК України під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Пунктом 8 Положення №96 передбачено, що Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.

В контексті наведеного суд зазначає, що у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки, надання його Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці відповідно до закону наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством. У спірних відносинах не лише розмір штрафу, а й суб`єкт, уповноважений його накладати, напряму визначені у частині четвертій статті 265 КЗпП України.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2024 року у справі №560/3981/23. Верховний Суд також зазначив, що відсутність або наявність у період спірних правовідносин підзаконного нормативно-правового акта, який би передбачав можливість накладення штрафу на підставі акта фактичної перевірки податкового органу, не може впливати на обсяг, зміст та порядок реалізації повноважень податкових органів та органів з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, змінювати чи скасовувати їх, оскільки вони належать вказаним суб`єктам владних повноважень відповідно до закону. В силу приписів частини третьої статті 7 КАС України ( відповідно до якої у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України) Верховний Суд вважає правильним застосування норм закону, який має вищу юридичну силу та у спірних правовідносинах передбачав наявність у відповідача повноважень стосовно накладення штрафу на суб`єктів господарювання - фізичних осіб-підприємців за порушення ними вимог законодавства про працю, відповідальність за які встановлена нормами абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України, і які виявлені податковим органом в ході фактичної перевірки та зафіксовані цим органом в акті, складеному за результатом такого заходу державного контролю.

Також частиною восьмою статті 265 КЗпП України визначено, що штрафи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.

Як висновував Верховний Суд у постановах від 21 квітня 2021 року у справі №260/586/20, від 29 серпня 2022 року у справі №460/3829/20, від 22 лютого 2024 року у справі №300/2231/21, що використане у цій нормі формулювання може надає суб`єкту владних повноважень можливість на свій розсуд здійснювати власні активні дії. При цьому наведена норма не вказує про те, що тільки рішення суду є єдиним виключенням при накладенні штрафу без проведення перевірки, а також положення частини восьмої статті 265 КЗпП України не забороняють накладати штрафи на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Отже, суд відхиляє доводи позивача про повноваження відповідача щодо застосування штрафу лише на підставі акта документальної виїзної перевірки ДПС.

Натомість визначальним є встановлення обставин, які дозволяли відповідачу застосовувати штраф спірною постановою від 24.10.2024 №ЗХ/ВЛ/03/25371/09-01/-ФС згідно з абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України, тобто наявність факту допуску до роботи ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформленого наказом, та без повідомлення органу ДПС про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з частиною першою статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом; 6-3) при укладенні трудового договору з домашнім працівником; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Частиною четвертою статті 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 50 Закону України від 05 липня 2012 року №5067-VI Про зайнятість населення роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Постановою №413 (в редакції, чинній на момент проведення фактичної перевірки) установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.

Пунктом 2 розділу ХІХ КЗпП України також обумовлено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України Про правовий режим воєнного стану, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану.

Законом України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану (Закон №2136-ІХ, чинний з 24 березня 2022 року) установлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України (частина друга статті 1 Закону).

Статтею 2 Закону №2136-ІХ передбачено, що у період дії воєнного стану сторони за згодою визначають форму трудового договору. При укладенні трудового договору в період дії воєнного стану умова про випробування працівника під час прийняття на роботу може встановлюватися для будь-якої категорії працівників.

Перевіряючи наявність підстав для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності за допуск працівника без укладення трудового договору згідно з оскаржуваною постановою, суд зазначає наступне.

З акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Волинській області від 06.09.2024 №03/25371/09- 01/ слідує, що з особою, яка провела розрахункову операцію - ОСОБА_2 , не пред`явлено трудового договору про працевлаштування, ні наказу, ні повідомлення про працевлаштування до органу податкової служби. У висновках акта перевірки зазначено про порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП України.

У поясненнях від 05.09.2024, відібраних в ході фактичної перевірки у ОСОБА_2 , останній зазначив, що здійснив реалізацію алкоголю в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та не знав про необхідність укладення трудового договору із ФОП ОСОБА_1 у випадку підміни продавця під час її відсутності.

Отже, в наданих поясненнях ОСОБА_2 підтвердив той факт, що здійснював реалізацію товару в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під час відсутності продавця.

При цьому, ФОП ОСОБА_1 ні під час проведення фактичної перевірки, ні в процесі розгляду справи про накладення штрафу, ні до суду не надано належних доказів на підтвердження обставин щодо укладення із ОСОБА_2 трудового договору чи будь-яких інших документів, що підтверджують врегулювання відносин між роботодавцем і працівником відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

Відтак, 05.09.2024 ОСОБА_2 не був офіційно працевлаштований позивачем, а тому остання допустила порушення частини третьої статті 24 КЗпП України (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №817/2331/16, від 30.09.2020 у справі №540/635/19, від 20.01.2023 у справі №560/4295/18.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач як суб`єкт владних повноважень довів належними та допустимими доказами наявність в діях ФОП ОСОБА_1 порушень вимог законодавства про працю та дійшов правильного висновку, що за допущені порушення позивач має нести встановлену законом відповідальність у вигляді штрафу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірна постанова Управління про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 24.10.2024 №ЗХ/ВЛ/03/25371/09-01/-ФС є законною та обґрунтованою, з огляду на що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Кодексу законів про працю України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.Ф. Костюкевич