Справа № 460/6733/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/6733/24 пров. № А/857/24554/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.09.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл., Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій обл. про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Борискін С.А., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 03.09.2024р., м.Рівне; дата складання повного рішення суду І інстанції: 03.09.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

20.06.2024р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Вінницькій обл. № 67 від 09.05.2024р. про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати ГУ ПФ України в Рівненській обл. призначити та здійснити нарахування пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку;

стягнути з відповідача судові витрати у сумі сплаченого судового збору (а.с.1-4, 17).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами (а.с.20 і на звороті).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03.09.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України у Вінницькій обл. № 67 від 09.05.2024р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУ ПФ України у Вінницькій обл. призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 02.04.2024р.; зобов`язано ГУ ПФ України в Рівненській обл. виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 02.04.2024р.; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп. (а.с.70-76).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Рівненській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.77-79).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що судом першої інстанції не враховано, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють, зокрема, у зоні посиленого радіологічного контролю, мають право на зниження пенсійного віку, якщо вони станом на 01.01.1993р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або працювали в зазначеній зоні з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31.07.1986р. незалежно від часу проживання в цей період. Крім того, за кожні повні 3 роки проживання чи роботи в зазначеній зоні пенсійний вік додатково зменшується на один рік. Загальне зменшення пенсійного віку за таких умов не може перевищувати 5 років.

Згідно із записами диплому НОМЕР_1 позивач з 01.09.1986р. по 30.05.1987р. навчався в СПТУ № 11 у м.Рівне, що не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю

Окрім цього, відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_2 позивач з 01.06.1987р. по 16.05.1989р. проходив військову службу в лавах радянської армії, що неможливо зарахувати до періоду постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки можливість встановити належність місця служби до території радіоактивного забруднення є відсутньою.

Також згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 позивач з 17.08.1989р. по 10.08.1990р. працював на Рівненському заводі високовольтної апаратури у м.Рівне.

Водночас, постійне місце роботи/навчання позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживання, відтак факт навчання у СПТУ № 11, проходження військової служби, роботи у м.Рівне заперечує факт його проживання у зоні посиленого радіологічного контролю в с.Моквин в цей період

Отже, період проживання (роботи) позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993р. становить 03 роки 11 місяців 22 дні, тобто менше 4 років, що не дає право на зниження пенсійного віку на 5 років та відповідно не є недостатнім для набуття права на призначення пенсії за віком в порядку, визначеному ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач ОСОБА_1 скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.101-102).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Моквин Березнівського району Рівненської обл. (а.с14), є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (4 категорія), що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.13).

Довідкою Старостинського округу № 5 (с.Моквин) Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської обл. № 224 від 29.04.2024р. підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 26.04.1986р. по 01.06.1987р. та з 16.05.1989р. по даний час (тобто по дату видачі цього документа 29.04.2024р.) проживає у с.Моквин Березнівського району Рівненської обл., яке до 01.01.2015р. було включене у перелік радіоактивно забруднених територій внаслідок аварії на ЧАЕС (IV категорія). Підстава видачі довідки: погосподарські книги та військовий квиток позивача серії НОМЕР_3 від 29.05.1987р. (а.с.11, 54-55).

02.05.2024р. позивач звернувся до пенсійного органу з письмовою заявою про призначення йому пенсії за віком на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідача ГУ ПФ України у Вінницькій обл. визначено органом, уповноваженим розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.05.2024р.

За результатами розгляду зазначеної заяви відповідачем ГУ ПФ України у Вінницькій обл. прийнято рішення № 67 від 09.05.2024р. про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Підставою для такого рішення визначено те, що згідно з наданими документами для призначення пенсії вік заявника становить 55 років, страховий стаж на дату звернення 26 років 09 місяців 24 дні. Період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю 25 років 11 місяців 22 дні: з 26.04.1986р. по 31.08.1986р., з 31.05.1987р. по 31.05.1987р., з 17.05.1989р. по 31.12.2014р., за виключенням періоду навчання з 01.09.1986р. по 30.05.1987р. у м.Рівне, що не відноситься до територій радіоактивного забруднення; станом на 01.01.1993р. 03 роки 11 місяців 22 дні. Отже, документами не підтверджується факт проживання (роботи) заявника станом на 01.01.1993р. в зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки (а.с.9).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявне посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджує факт проживання останнього на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, встановлені обставини свідчать про наявність у позивача необхідного періоду проживання посиленого радіоекологічного контролю та, в свою чергу, права на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Окрім цього, довідкою Старостинського округу № 5 (с.Моквин) Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської обл. № 224 від 29.04.2024р. підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 26.04.1986р. по 01.06.1987р. та з 16.05.1989р. по даний час (тобто по дату видачі цього документа 29.04.2024р.) проживає у с.Моквин Березнівського району Рівненської обл., яке до 01.01.2015р. було включене у перелік радіоактивно забруднених територій внаслідок аварії на ЧАЕС (IV категорія).

Доказів того, що позивач у вказані періоди не проживав у відповідному населеному пункті відповідачами не надано, таких не здобуто під час судового розгляду.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами у їх сукупності достеменно підтверджено, що станом на 01.01.1993р. позивач прожив у зоні посиленого радіоекологічного контролю 04 роки 08 місяців 22 дні, тобто понад чотири роки, що дає йому право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог абз.6 п.2 ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, відомості щодо місця роботи чи навчання позивача в іншому місті не можуть спростувати факту постійного проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджено довідками органів місцевого самоврядування та посвідченням позивача, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

Враховуючи викладене, позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому страховий стаж позивача повинен становити не менше 26 років (31 - 5 років).

Отже, позивач 01.04.2024р. досягнув віку, визначеного ст.26 Закону України № 1058-IV від 09.03.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням зменшення пенсійного віку (55 років), має необхідний страховий стаж (понад 26 років) та підтвердив необхідний період проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, а відтак, має право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи, що позивач із заявою про призначення пенсії звернувся до пенсійного органу 02.05.2024р., тобто, в межах трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку, з урахуванням його зменшення, а тому пенсія за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №7 96-ХІІ повинна бути призначена позивачу з 02.04.2024р.

Враховуючи протиправність оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання ГУ ПФ України у Вінницькій обл. призначити позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також зобов`язання ГУ ПФ України в Рівненській обл. виплачувати пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 вказаного Закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Частиною 1 ст.9 Закону України № 1058-IV від 09.03.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01.01.2004р., передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.1 ст.55 вказаного Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 2 ч.1 ст.55 наведеного Закону передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за три роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, норми спеціального закону в розглядуваному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Зміст зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що умовою зменшення пенсійного віку є наявність факту проживання та (або) праці такої особи в зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років до 01.01.1993р.

Спір між позивачем та відповідачами у розглядуваній справі фактично виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю та, відповідно, права користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Отже для правильного вирішення спору слід встановити кількість років проживання позивачем в зоні поселеного радіоекологічного контролю в цілому.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно з довідкою Старостинського округу № 5 (с.Моквин) Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської обл. № 224 від 29.04.2024р. ОСОБА_1 у період з 26.04.1986р. по 01.06.1987р. та з 16.05.1989р. по даний час (тобто по дату видачі цього документа 29.04.2024р.) проживав у с.Моквин Березнівського району Рівненської обл., яке до 01.01.2015р. було включене у перелік радіоактивно забруднених територій внаслідок аварії на ЧАЕС (IV категорія). Підстава видачі довідки: погосподарські книги та військовий квиток позивача серії НОМЕР_3 від 29.05.1987р.

В силу положень постанови Кабінету Міністрів /КМ/ Української РСР № 106 від 23.07.1991р. «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» с с.Моквин Березнівського району Рівненської обл. віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено проживання позивача в с.Моквин Березнівського району Рівненської обл., тобто в зоні посиленого радіологічного контролю, станом на 01.01.1993р. не менше 4 років.

Разом з цим, позивач має посвідчення особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (4 категорія) серії НОМЕР_4 від 20.11.1993р. Посвідчення позивача є дійсним; доказів зворотного під час судового розгляду не здобуто.

Згідно з п.6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМ України № 501 від 25.08.1992р., який був чинним на момент видачі позивачу відповідного посвідчення), особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Пунктом 10 вказаного Порядку встановлено, що видача посвідчень провадиться особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка .

Відповідно до п.2 зазначеного Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зазначене кореспондується зі змістом ч.3 ст.65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Отже, наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що позивач має право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку і станом на 01.01.1993р. прожив у зоні гарантованого добровільного відселення не менше чотирьох років, що є підставою для додаткового зменшення пенсійного віку позивачу, передбаченого положеннями ст.55 Закону № 796-ХІІ.

При цьому довідкою Старостинського округу № 5 (с.Моквин) Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської обл. № 224 від 29.04.2024р. підтверджується факт проживання позивача ОСОБА_1 у період з 26.04.1986р. по 01.06.1987р. та з 16.05.1989р. по даний час (тобто по дату видачі цього документа 29.04.2024р.) у с.Моквин Березнівського району Рівненської обл., територія якого відноситься до зони поселеного радіоекологічного контролю, оскільки факт проживання особи на території такої зони засвідчує виключно довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019р. у справі № 569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019р. у справі № 162/760/17 (№ 14-550цс18).

Серед іншого, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27.03.2019р. по справі № 569/7589/17 (№14-560цс18) зазначалось: «Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на викладене, відомості трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні поселеного радіоекологічного контролю, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та відповідним посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи.».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.07.2023р. у справі 460/2589/20.

Отже, посилання відповідача на записи трудової книжки ОСОБА_1 не спростовують факту його проживання у період з 26.04.1986р. по 01.06.1987р. та з 16.05.1989р. по теперішній час в с.Моквин Березнівського району Рівненської обл., оскільки відповідно до ч.1 ст.48 Кодексу законів про працю /КЗпП/ України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а факт проживання особи у відповідному населеному пункті підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування.

Водночас, документами, які підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (ч.3 ст.65 Закону).

Відповідно до ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

На час звернення до суду належність позивача ОСОБА_1 до категорії осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, сторонами не оспорювалась, а отже позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, однією із таких пільг є зменшення віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 11.09.2019р. у справі № 205/8713/16-а, від 25.11.2019р. у справі № 464/4150/17, від 09.01.2020р. у справі № 363/3976/16-а та від 06.04.2020р. у справі № 752/15346/17.

Встановлено, що позивач має статус особи, яка постійно проживала на території посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 20.11.1993р.; у період з 26.04.1986р. по 01.06.1987р. та з 16.05.1989р. 29.04.2024р. ОСОБА_1 проживав у с.Моквин Березнівського району Рівненської обл., територія якого відноситься до зони поселеного радіоекологічного контролю.

Отже, позивач набув передбачене абз.6 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII право на максимальне зниження пенсійного віку, а саме на 5 років.

На момент звернення до ГУ ПФ України в Рівненській обл. із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах (02.05.2024р.) позивач досягнув 55-річного віку; його страховий стаж (визнаний стороною відповідачів) на цей момент склав 26 років 09 місяці 24 дні.

Згідно абз.1 ч.1 ст.55 Закону України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

В свою чергу, статтею 26 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Таким чином, на момент звернення позивача за призначенням пенсії на пільгових умовах необхідний страховий стаж становив 31 рік.

Враховуючи право позивача на зниження пенсійного віку на 5 років, а відповідно і його право на зменшення страхового стажу на кількість років зменшення пенсійного віку, тому необхідною умовою призначення у 2024 році ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку є досягнення ним 55-річного віку та наявність страхового стажу на рівні 25 роки (31-5=26).

Обидві умови дотримані, через що жодних підстав для відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах в пенсійного органу не було.

Відтак, рішення ГУ ПФ України у Вінницькій обл. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з п.1 ч.1 ст.45 цього Закону пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії 02.05.2024р.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та послідовного висновку про те, що рішення ГУ ПФ України у Вінницькій обл. № 67 від 09.05.2024р. про відмову в призначенні пенсії у відповідності до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправним і необґрунтованим, а відтак підлягає скасуванню з покладенням на ГУ ПФ України у Вінницькій обл. обов`язку призначити позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку, а саме: з 02.04.2024р. та обов`язку на ГУ ПФ України в Рівненській обл. виплачувати позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 02.04.2024р.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову із вищевказаних мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України в Рівненській обл.

Приймаючи до уваги викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.09.2024р. в адміністративній справі № 460/6733/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного судового рішення: 10.03.2025р.