Справа № 320/18056/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року справа №320/18056/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нор-Ест Агро» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

у квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нор-Ест Агро» (ТОВ «Нор-Ест Агро», товариство) звернулось до суду з позовом до Київської митниці (митниця, митний орган).

Просили суд визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 02.04.2024 № UA100380/2024/000026/2.

Ухвалою від 02.05.2024 суд залишив позов без руху із наданням позивачеві строку для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою суду від 21.05.2024, після усунення недоліків позовної заяви, провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

В обґрунтування позовних вимог товариство зазначило, що при митному оформленні товарів, які ввозились на територію України, їх митна вартість визначалась за основним методом - ціною договору (контракту), для підтвердження чого додавалися відповідні документи. Підкреслювали, що надані до митного оформлення документи не містили будь-яких розбіжностей або недостовірних відомостей стосовно визначення і встановлення вартості товарів; крім того, вони узгоджуються між собою, є логічними та несуперечливими, з урахуванням специфіки та обставин здійснених операцій. Вказали, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження митної вартості і не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості.

У зв`язку із цим просили задовольнити позов.

Відповідач направив відзив, де висловлено прохання відмовити у задоволенні позову. Зазначили, що у межах спірних відносин рішення посадових осіб митного органу є аргументованими, відповідають та засновані на вимогах законодавства з питань державної митної справи. Також вказали, що документи товариства, надані до митного оформлення, не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару і містили розбіжності. Звертали увагу на спрацюванні автоматизованої системи управління ризиками і на поданні товариством не усіх із додатково запитуваних документів.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Нор-Ест Агро» є юридичною особою (), зареєстроване 28.10.2013, його місцезнаходження 09800, Київська область, Тетіївський район, м. Тетіїв, вул. Соборна, буд. 3; основний вид діяльності 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.

Так, 20.02.2024 між ТОВ «Нор-Ест Агро» (покупець) та компанією Certis Belchim NV (Цертіс ОСОБА_1 , корпорація заснована відповідно до законодавства Бельгії - продавець) укладено договір купівлі-продажу №20/02/24-ОЕТ (а.с.19-25).

За умовами такого договору продавець зобов`язується продати і здійснити поставку, а покупець прийняти і сплатити засоби захисту рослин, визначені у пункті 2.1.

У пункті 3.1 договору обумовлено, що умови поставки СІР-Пирятин відповідно Інкотермс за адресою: склад ТОВ «Нор-Ест Агро», вул. Південна, 1-В, м. Пирятин, Полтавська область, Україна.

Продавець продає, а покупець купує агрохімікати, зазначені у додатках до договору. Загальна вартість договору враховує загальну суму вартості товарів, вказаних у додатках до договору. Валютою розрахунків є долари США (пункти 4.1-4.3).

Оплата за товар здійснюється шляхом банківського переказу коштів на рахунок продавця на наступних умовах оплати: 20 % - передплата; 20 % - до 15.09.2024; 20 % - до 15.10.2024; 40 % - до 01.11.2024 (пункт 5.1 договору).

У додатку №1 до названого договору деталізовано найменування товару, кількість, ціну і загальну вартість як стосовно окремого виду, так і загалом, що становить 359 748 доларів США (а.с.24зв.). Зокрема, тут визначено альфагард 100 КЕ, кількість 15, 600, ціна за одиницю 2, 83 доларів США, загальна вартість 44 148 доларів США.

У додатку №2 до договору визначено вартість решти товарів (делуге і кануба) на суму 34 400 доларів США.

Як пояснив позивач, компанією Certis Belchim NV, з урахуванням вимог пункту 3.1 та підпункту 6.2.3 договору №20/02/24-ОЕТ, було доставлено до складу покупця товар (Альфагард 100 КЕ) із подальшим вжиттям покупцем заходів щодо митного оформлення.

З метою митного оформлення товару Альфагард 100 КЕ (Інсектицид) - Київській митниці 01.04.2024 було подано митну декларацію №24UA1U7, де у графі 42 заявлена митна вартість товару 44 148, 00 доларів США (а.с.89).

На підтвердження заявленої товариством митної вартості товару, разом із названою вище митною декларацією, до митного органу подано наступні документи (що стверджувалось позивачем і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами):

- копію договору №20/02/24-ОЕТ від 20.02.2024 із додатками (а.с.19-25);

- копію листа-доставки від 06.03.2024 (а.с.26);

- копію пакувального листа від 06.03.2024 №СUEX000026 (а.с.27);

- копію прайс-листа від 06.03.2024 №СUEX000026 (а.с.29);

- копію митної декларації країни-відправлення від 08.03.2024 №24ВЕЕ410 (а.с.30);

- копію сертифікату про походження товару від 08.03.2024 №31 (а.с.31);

- копію посвідчення про державну реєстрацію товару серії А №07449 (а.с.33);

- копію сертифікату якості (а.с.35-39);

- заяву декларанта у вигляді внесення коду до митної декларації про відсутність у товарах наркотичних засобів, психотропних речовин або прекурсорів наркотичних засобів і психотропних речовин, ввезення на територію України, вивезення з території України чи транзит через територію України яких здійснюється за наявності дозволу (а.с.40);

- паспорт безпеки від 12.05.2023;

- копію автотранспортної накладної від 08.03.2024.

Митним органом у відповідності до статті 53 Митного кодексу України повідомлено товариство, що надані до митного оформлення документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або ж відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Зокрема, вказали, що згідно CMR фактичним перевізником товару виступає підприємство, яке зареєстроване в Україні (ТОВ «Експресс-Транс»), що викликає сумніви стосовно включення до ціни витрат на транспортування. Повідомили про наявність інформації стосовно вищої митної вартості щодо подібного товару. Також зазначили на неподанні до митного органу письмового замовлення на товар і копії митної декларації з печаткою митниці оформлення (а.с.108).

Надано вимогу декларанту стосовно подання наступних додаткових документів для підтвердження числових складових митної вартості товарів:

1) замовлення;

2) якщо рахунок сплачено, - банківських платіжних документів, що стосуються

оцінюваного товару;

3) за наявності - інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

4) якщо здійснювалося страхування, - страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування;

5) договору із третіми особами, пов`язаного з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

6) рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

7) виписки з бухгалтерської документації;

8) каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару;

9) копії митної декларації країни відправлення із врахуванням статті 254 Митного кодексу;

10) висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- інших наявні в підприємства документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів.

02.04.2024 позивач із листом направив митниці наступні документи:

- договір №48 від 15.03.2022 про надання транспортно-експедиційних послуг, укладений між компанією Certis Belchim NV та ТОВ «Аксіос Логістик Компані» (а.с.104зв.-106);

- договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом №203-1810 від 18.10.2022 між ТОВ «Аксіос Логістик Компані» та ТОВ «Експресс-Транс» (а.с.102зв.-104);

- накладну №SOEX23000241 від 08.03.2024 (а.с.107).

Також у названому листі висловлено прохання винести рішення по митній вартості імпортованого товару без врахування термінів, передбачених статтею 53 Митного кодексу України.

02.04.2024 відповідачем прийнято рішення № UA100380/2024/000026/2 про коригування митної вартості товарів (а.с.43, 108зв.-111); визначено митну вартість товарів, перерахованих у названій вище митній декларації за резервним методом.

У такому рішенні вказано, що декларантом не надано в повному обсязі додаткових документів, зокрема, документів щодо страхування, договору з третіми особами, пов`язаного з договором про поставку; рахунків на користь третіх осіб, замовлення, копії митної декларації країни відправлення з урахуванням статті 254 Митного кодексу, виписки з бухгалтерської документації, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів.

Такі висновки митний орган зробив через констатацію наступного:

1) згідно пункту 3.1 договору від 20.02.2024 № №20/02/24-OET поставка товару здійснюється відповідно до Інкотермс на умовах: CIP Пирятин; проте декларантом до митного оформлення не надано страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

2) відповідно до пункту 3.2 договору від 20.02.2024 № №20/02/24-OET продавець здійснює поставку товару відповідно до цього договору та окремих письмових заявок покупця на товар. Продавець повідомляє про можливість поставки товару, що передбачається у відповідності до письмового підтвердження поставки товару, яке надається продавцем покупцеві (підтверджене замовлення); до митного оформлення таке замовлення не надавалося;

3) згідно CMR фактичним перевізником товару виступає підприємство, що зареєстроване на території України, що викликає сумніви щодо включення до ціни товару таких складових митної вартості як транспортування;

4) такі складові митної вартості як вартість упаковки або пакувальних матеріалів і робіт, пов`язаних із пакуванням, додаються до ціни товару, проте у інвойсі дані щодо вищезазначених складових митної вартості не зазначені;

5) до митного оформлення не надавалися письмове замовлення на товар і копія митної декларації з печаткою митниці оформлення.

Тут же зазначалося, що у митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару,

Джерелом інформації, якими користувався відповідач при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, обрано митну декларацію від 01.03.2024 №24UA68U2 (вартість товару 4, 17 доларів США - а.с.112). Заявлену декларантом митну вартість товару збільшено з 44 148 до 61 148, 88 доларів США за курсом НБУ на день прийняття цього рішення.

02.04.2024 виписано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA100380/2024/000285 (а.с.44).

Товариство заявило товари, перераховані у оскаржуваному рішенні, за митною декларацією від 02.04.2024 №24UA51U1 (а.с.42), з урахуванням визначеної відповідачем митної вартості, забезпечивши фінансові гарантії митних платежів з урахуванням відкоригованої митної вартості.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого.

За змістом статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України (МК України, Митний кодекс), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Митний кодекс України встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

За положеннями частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (частина третя статті 318 МК України).

За змістом частини першої статті 248 Митного кодексу митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

У силу вимог частини першої статті 257 цього Кодексу декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.

Положеннями статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

За положеннями статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 54 Митного кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За приписами статті 58 Митного кодексу метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

За змістом статті 53 МК України одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини п`ятої статті 53 Митного кодексу забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Крім того, пунктами 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства.

Таким чином законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

Крім цього, відповідно до частини шостої статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За положеннями частини другої статті 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У силу положень частин восьмої та дев`ятої статті 55 Митного кодексу України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Водночас приписи МК України зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви у достовірності заявленої митної вартості товарів, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 13.01.2023 року у справі №813/713/18, від 06.09.2022 у справі №826/2187/16, від 21.05.2021 у справі №820/307/17 та інших.

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України та у випадках, встановлених цим Кодексом (якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни), письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

За нормами статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; мінімальної митної вартості; довільної чи фіктивної вартості.

Як встановлено судом, приводом для витребування від декларанта додаткових документів і невизнання заявленої за основним методом визначення митної вартості обумовлені твердженням про відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості.

Так, зауваження митниці полягали у: 1) ненаданні документів на підтвердження витрат по страхуванню; 2) наданні не усіх документів щодо підтвердження витрат на транспортування товару; 3) незазначення у інвойсі окремо таких складових як маркування і упакування; 4) ненадання митниці письмового замовлення на товар і копії митної декларації країни відправлення з печаткою митниці оформлення; 4) наявності інформації про вищу митну вартість.

Крім того, зазначалося про подання на запит митниці не усіх із додатково запитуваних документів.

Суд наголошує, що у випадку, який розглядається, умовами поставки за договором №20/02/24-ОЕТ від 20.02.2024 були «Інкотермс» CIP Пирятин склад покупця.

Так, CIP (англ. Carriage and Insurance Paid To) (named place of destination), або Фрахт/перевезення і страхування оплачені до (назва місця призначення) термін Інкотермс, означає, що продавець доставить товар названому ним перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. На продавця також покладається обов`язок щодо забезпечення страхування від ризиків втрати і ушкодження товару під час перевезення на користь покупця (продавець укладає договір страхування і оплачує страхові внески).

Тобто обов`язок як із страхування, так і з транспортування покладався на продавця, саме останній організовував перевезення, на підтвердження чого як митниці, так і суду подавалися договір перевезення вантажів автомобільним транспортом між ТОВ «Аксіос Логістік Компані» та ТОВ «Експресс-Транс», а також договір про надання транспортно-експедиційних послуг між ТОВ «Аксіос Логістік Компані» і Certis Belchim NV (Цертіс Белхим Н.В.) (а.с.102зв.-106). Тому доводи митниці у відзиві про те, що ціна товару не змінювалася і при поставці на територію України була такою ж, як і зазначено у інвойсі - відхиляються, оскільки зазначене узгоджується із умовами поставки, а відповідні витрати враховані в ціні товару при придбанні.

При цьому, у відзиві митний орган зазначав, що у додатку №1 до договору зазначалися умови поставки EXW, разом із тим, засвідчений примірник цього додатку, як вже зазначалося вище, досліджувався судом (а.с.24), за результатом чого суд констатує, що у ньому не визначалися умови поставки, лише перераховано найменування продукції, визначено її кількість, ціну за одиницю і загальну вартість. Отже, названі доводи відповідача суд відхиляє.

Щодо незазначення в інвойсі окремо таких складових як пакування і маркування, то умови поставки CIP передбачають включення таких витрат у ціну товару, у зв`язку із чим доводи відповідача у цій частині є безпідставними.

Стосовно наявної у відповідача інформації про вищу митну вартість подібного товару, то така обставина не може слугувати самостійною підставою як для витребування додаткових документів від декларанта, так і для коригування митної вартості.

Суд зазначає, що письмове замовлення на товар не є документом, на підставі якого визначається митна вартість, тому його ненадання не може слугувати підставою для непідтвердження митної вартості.

Доводи відповідача про те, що декларацію країни відправлення подано без відміток митного органу не свідчать про правомірність оскаржуваного рішення, по-перше, через те, що вимог стосовно наявності на документах, які подаються митному органу разом з митною декларацією з метою декларування товарів тих чи інших відбитків печаток митне законодавство не містить; по-друге, положення статті 254 Митного кодексу України, на яку послався відповідач як на підставу подання названої декларації, з відміткою митного органу, не містять вимог для цього; по-третє, відповідну декларацію країни відправлення товариство подало при митному оформленні, при цьому жодних доказів наявності підстав для сумніву у достовірності такого документу митний орган не надав.

Так само митниця не обґрунтувала вимогу із надання договорів із третіми особами, рахунків про здійснення платежів третім особам, виписки з бухгалтерської документації у розрізі підтвердження таких складових митної вартості, які за умовами поставки включаються до ціни товару.

Стосовно зауважень у відзиві про неподання висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару, суд звертає увагу, що такий документ не належить до основних документів, які підтверджують митну вартість товарів. При цьому такий висновок може витребовуватися лише якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що платіжне доручення про оплату №33 від 07.03.2024 містить посилання на інший інвойс, ніж той, що поданий до митного оформлення. У той же час, по-перше, суд звертає увагу, що такі зауваження ні під час витребовування додаткових документів, ні у рішенні про коригування митної вартості не зазначалися. По-друге, за умовами договору у цьому випадку передплата стосувалася договору вцілому, а не окремо кожної партії. Тому такі зауваження митниці відхиляються.

Суд звертає увагу, що витребовуючи у позивача додаткові документи, відповідач не пояснив, які складові митної вартості товарів є непідтвердженими, не проаналізував належним чином уже подані документи, не обґрунтував, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та як додаткові документи мають підтвердити той чи інший показник, натомість вказавши перелік із одинадцяти документів.

Також суд зазначає, що подання декларантом не усіх запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Суд звертає увагу, що протиправність невмотивованого та безпідставного витребування митним органом додаткових документів підтверджується також правовою позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 23.04.2021 у справі №808/1402/18, адміністративне провадження №K/9901/4996/19, якою визначено, що: «Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності».

Суд зазначає, що за умови ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.

У свою чергу, митний орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу.

Суд вказує на те, що митний орган в оскаржуваному рішенні не зазначив кількість товарів, вартість, вагу, країну походження, характеристики на підставі яких правил Інкотермс були поставлені товари, взяті за основу при коригуванні митної вартості; відсутнє порівняння оцінюваного товару та характеристик товару за митною декларацією, яка була взята за основу для коригування вартості. Крім того, у декларації, взятій для основу для коригування вартості, міститься інформація про умови поставки, відмінні від тих, які мали місце у спірному випадку.

Зважаючи на викладене, у досліджуваному випадку митний орган не спростував дійсності поданих до митного оформлення документів, достовірності зазначених у них відомостей, не довів об`єктивну неможливість перевірити вартість операції на підставі наданих позивачем документів, а також не обґрунтував наявність підстав для застосування резервного методу визначення митної вартості і правильності її визначення.

У той же час, досліджені у ході розгляду справи докази дають підстави для твердження про подання позивачем до митного органу документів, у яких зазначені усі необхідні дані щодо умов оплати, характеристик, кількості товару, вартості, умов поставки, інформації щодо перевезення тощо, які дають змогу визначити митну вартість за основним методом.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Із урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За змістом частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з платіжної інструкції №4278 від 10.04.2024 позивачем сплачено судовий збір у сумі 3 028 грн.; а також 7060 грн. у відповідності до платіжної інструкції №5885 від 03.05.2024.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, за результатами коригування позивачу необхідно було доплатити 43 180 грн. ввізного мита і 141 497, 54 грн. податку на додану вартість, що разом складає 184 677, 54 грн., тому розмір судового збору у цьому випадку становить 3028 грн.

Тому, беручи до уваги результат вирішення спору, суд присуджує позивачу 3028 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Окремо суд зазначає, що у силу вимог пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки позивачем судовий збір внесено в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме - з переплатою у 7060 грн., то повернення цієї суми можливе виключно за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 02.04.2024 № UA100380/2024/000026/2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нор-Ест Агро» (; місцезнаходження: 09800, Київська область, Тетіївський район, м. Тетіїв, вул. Соборна, буд. 3) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (код ЄДРПОУ ВП 43997555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, б.8-а) судовий збір у розмірі 3 028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.