Справа № 520/14173/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 р. Справа № 520/14173/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 р. (ухвалене суддею Пановим М.М.) по справі № 520/14173/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросет"

до Головного управління ДПС у Львівській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросет» (в подальшому ТОВ «Агросет») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області оформлені у листі-відмові № 7069/6/13-01-18-13-11 від 19.05.2022 р. про не підтвердження ТОВ «Агросет» статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2022 рік; зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області підтвердити ТОВ «Агросет» статус платника єдиного податку четвертої групи на 2022 рік та відновити в Реєстрі платників єдиного податку відомості про статус ТОВ «Агросет», як платника єдиного податку четвертої групи з 01.01.2022 р., про що видати відповідну довідку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме вимог: Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що видами діяльності ТОВ «Агросет» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11). Також, товариство займається розведенням великої рогатої худоби молочних порід (КВЕД 01.41), змішаним сільським господарством (КВЕД 01.50), допоміжною діяльністю у рослинництві (КВЕД 01.61), неспеціалізованою оптовою торгівлею (КВЕД 46.90), оптовою торгівлею живими тваринами (КВЕД 46.23), оптовою торгівлею зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (КВЕД 46.21), вирощуванням інших багаторічних культур (КВЕД 01.29), наданням в оренду сільськогосподарських машин і устаткування (КВЕД 77.31), наданням в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20), вантажним автомобільним транспортом (КВЕД 49.41), обробленням насіння для відтворення (КВЕД 01.64), післяурожайною діяльністю (КВЕД 01.63), допоміжною діяльністю у тваринництві (КВЕД 01.62), вирощуванням інших однорічних і дворічних культур (КВЕД 01.19), що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.05.2024 р.

Позивач у 2021 році мав статус платника єдиного податку четвертої групи.

ТОВ «Агросет» до Головного управління Державної податкової служби в Харківській області подано звітні податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2022 рік: № від 15.02.2022 р., № від 15.02.2022 р., № від 15.02.2022 р. та звітний розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2021 рік № від 15.02.2022 р.

17.02.2022 р. ТОВ «Агросет» подано нові звітні податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2022 рік: № , № , № та новий звітний розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2021 рік № , у зв`язку з чим податкова звітність надана 15.02.2022 р. набула статус «Історія подання».

Листом Головного управління ДПС у Харківській області № 7136/6/20-40-04-08-09 від 13.02.2024 р. не підтверджено за позивачем статус платника єдиного податку четвертої групи на 2022 рік.

Крім того, листом Головного управління ДПС у Львівській області № 5831/6/13-01-04-12-13 від 04.03.2024 р. повідомлено, що ТОВ «Агросет» порушено дотримання вимог пп. 291.5-1.3 п. 291.5-1 ст. 291 Податкового кодексу України та станом на 01.01.2022 р. сумарний податковий борг позивача становив 10837115,52 грн., що призвело до втрати статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2022 рік.

Не погоджуючись з листом-відмовою Головного управління Державної податкової служби у Львівській області № 7069/6/13-01-18-13-11 від 19.05.2022 р. про непідтвердження за ТОВ «Агросет» статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2022 рік, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено порядок прийняття рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку четвертої групи позивача, який визначено чинним законодавством, у зв`язку з чим протиправно непідтверджено ТОВ «Агросет» статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2022 рік.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. № 71 (який набрав чинності з 01.01.2015 р.), фіксований сільськогосподарський податок трансформовано в єдиний податок, який виділено в окрему 4 групу.

Пунктом 291.4 статті 291 Податкового кодексу України ( в подальшому ПК України) встановлено, що суб`єкти господарювання, сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, належать до 4 групи платників єдиного податку.

Відповідно до пп. 298.8.4 п. 298.8 ст. 298 ПК України, у разі коли у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва становить менш як 75 відсотків, сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа сплачує податки у наступному податковому (звітному) році на загальних підставах.

Згідно із пп. 291.5-1.3 п. 291.5-1 ст. 291 ПК України, не можуть бути платниками єдиного податку четвертої групи суб`єкти господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Відповідно до п. 299.10. ст. 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; у випадках, визначених пп. 298.2.3 п. 298.2 та пп. 298.8.6 п. 298.8 ст. 298 цього Кодексу; якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків; якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену пп. 295.9.1 п. 295.9 ст. 295 та пп. 298.8.1 п. 298.8 ст. 298 цього Кодексу; набуття платником податку статусу резидента Дія Сіті - в останній день календарного кварталу, в якому платник податку набув статус резидента Дія Сіті; втрати платником єдиного податку третьої групи статусу електронного резидента (е-резидента); наявність щодо платника податку рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України «Про санкції»: щодо платників першої і другої груп - в останній день місяця, у якому прийнято таке рішення; щодо платників третьої і четвертої груп - в останній день кварталу, у якому прийнято таке рішення.

Згідно із абз. 2 п. 299.11. ст. 299 ПК України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам пп. 4 п. 291.4 та п. 291.5-1 ст. 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

Аналіз вищевикладених норм законодавства вказує, що способом реалізації владних управлінських функцій, у разі встановлення обставин під час проведення документальної перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), є прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку четвертої групи шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної виїзної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених у ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування, тобто бути платником єдиного податку четвертої групи за критеріями, визначеними у п. 4 п.291.4. ст. 291 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладено в постановах Верховного Суду від 19.06.2020 р. у справі № 822/758/17.

Судовим розглядом встановлено, що лист-відмову від 19.05.2022 р. № 7069/6/13-01-18-13-11 прийнято відповідачем, відповідно до пп. 291.5-1.3 п. 291.5-1 ст. 291 ПК України на підставі аналізу баз даних ДПС України та наданих позивачем документів для підтвердження на 2022 рік статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2022 рік.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять доказів проведення контролюючим органом виїзної документальної перевірки позивача.

Тобто, відповідачем порушено порядок прийняття рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку четвертої групи позивача, який визначено ПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справіРуїс Торіха проти Іспанії(RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 315, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 р. по справі № 520/14173/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич