Справа № 200/149/25
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року Справа№200/149/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Загацької Т.В., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМ МОНОЛІТ» (84313, Донецька обл., м.Краматорськ, вул. О. Тихого, буд. 10, ) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул.Італійська, буд. 59, ), Державної податкова служба України (04653, м. Київ, Львівська площа, 8, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМ МОНОЛІТ» звернулось до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області, Державної податкова служба України, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Донецькій області № 12182694/40324132 від 11.12.2024 про відмову в реєстрації в ЄРПН податкової накладної № 1 від 01.11.2024 та зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних цю податкову накладну датою її подання на реєстрацію в ЄРПН 04.12.2024.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем у відповідності до ст. 201 Податкового кодексу України складено податкову накладну, однак реєстрація ПН була зупинена. Підставою зупинення реєстрації ПН згідно квитанції є посилання на п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій. Зокрема, зазначено, що обсяг постачання товару/послуги 2704, перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій. Запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивачем надано пояснення щодо підтвердження інформації, зазначеної в податковій накладній, для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, з копіями документів. За результатами розгляду наданих пояснень та доданих до пояснень підтверджуючих господарські операції документів, комісією ГУ ДПС у Донецькій області № 12182694/40324132 від 11.12.2024 прийнято рішення про відмову в реєстрації в ЄРПН податкової накладної, у зв`язку з наданням платником податку копій документів, складених із порушенням законодавства/оформлених із порушенням законодавства. В додатковій інформації зазначено: «надання платником податку копій первинних документів, складених із порушенням законодавства, крім того, ТОВ "УКРПАЛИВТРЕЙД" встановлено п.8 критеріїв ризиковості платника податку».

Зазначає, що дії відповідача щодо безпідставного прийняття рішення про відмову в реєстрації податкової накладної позивача є протиправним та таким, що не ґрунтується на доказах та первинних документах які надавалися позивачем на обґрунтування можливості здійснення та реальності господарських операцій.

Наголошує, що ризиковість контрагентів позивача не є достатньою правовою підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Позивач не погоджується із рішенням Комісії, вважає його безпідставним, протиправним та необґрунтованим, тому таким, що підлягає скасуванню, а подана на реєстрацію податкова накладна - реєстрації.

Просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 14.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На адресу суду від Головного управління ДПС у Донецькій області (далі відповідач-1) та Державної податкової служби України (далі відповідач -2) надійшли однакові за змістом відзиви на позовну заяву, у яких відповідачі заперечують щодо задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи відзиви відповідачі зазначають, що у відповідності до пунктів 5, 6 Порядку № 1165, подана на реєстрацію в ЄРПН ПН № 1 від 01.11.2024 після проведення перевірки на відповідність ознакам безумовної реєстрації, була автоматично перевірена щодо відповідності відображеній у ній операції критеріям ризиковості здійснення операцій, які зазначено у додатку 3 до Порядку № 1165. Після цього, за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної було встановлено, що відображена в ній операція відповідає пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операції, тому реєстрація ПН була зупинена на підставі пункту 7 Порядку № 1165.

Внаслідок відповідності критерію ризиковості здійснення операцій реєстрація ПН в ЄРПН була автоматично зупинена на підставі абзацу 10 пункту 12 Порядку № 1246.

Відповідачі вказали, що відповідно до пунктів 9, 10 Порядку № 520, комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних проаналізовано письмові пояснення та копії документів, які надані платником податків та прийнято рішення від 11.12.2024 № 12182694/40324132 про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, причина відмови у реєстрації ПН в Єдиному реєстрі податкових накладних, зазначена у полі «Прийнято рішення про»: «відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» «надання платником податку копій первинних документів, складених із порушенням законодавства, крім того, ТОВ «УКРПАЛИВТРЕЙД» встановлено п.8 критеріїв ризиковості платника податку».

Додатково повідомлено, що відповідно до пункту 6 Порядку № 1165, згідно з відомостями інформаційних баз даних ДПС України станом на дату прийняття рішення контрагента ТОВ «УКРПАЛИВТРЕЙД» включено до переліку ризикових платників ПДВ по п.8 Критеріїв ризиковості платника податку, згідно рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 28.11.2024 № 213655. Зазначено: «Підстава: п.8 Критеріїв ризиковості платника податку».

Оскільки на момент прийняття рішення про відмову в реєстрації податкових накладних позивач не виконав всіх умов визначених законом, не надав необхідних документів на підтвердження реальності господарської операції, у контролюючого органу були відсутні підстави для реєстрації податкових накладних.

Також, зазначили, що позовні вимоги щодо зобов`язання зареєструвати в ЄРПН податкові накладні, слід розцінювати саме як вимога про втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

23.01.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вважає твердження викладені відповідачами у відзивах необґрунтованими, оскільки ним надано усі документи достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

Ухвалою суду від 11.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотань Головного управління ДПС у Донецькій області та Державної податкова служба України про розгляд справи №200/149/25 в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМ МОНОЛІТ» є юридичною особою, яке з 2016 року зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом 40324132, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Видами діяльності є: КВЕД 46.90 неспеціалізована оптова торгівля (основиний), КВЕД 52.10 складське господарство, КВЕД 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, КВЕД 25.62 механічне оброблення металевих виробів, КВЕД 33.12 ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення, КВЕД 45.31 оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Між ТОВ «ПРОМ МОНОЛІТ» (Постачальник) та ТОВ «УКРПАЛИВТРЕЙД» (Покупець) був укладений договір поставки №01/11-24 від 01.11.2024, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити на умовах даного договору коксову продукцію (товар).

Номенклатура, марки, кількість, ціна, якість, терміни та умови поставки Товару узгоджуються Сторонами в Специфікаціях, шо є невід`ємною частиною даного Договору.

Допускається толеранс/відхилення від узгодженої у відповідній Специфікації кількості Товару, що підлягає поставці. - в межах 10%, якщо інший розмір толеранса не вказаний у самій Специфікації.

Ціна Товару узгоджується в Специфікації, що є невід`ємною частиною даного Договору. Загальна сума Договору складається із сум Специфікацій (п.1.3).

Відповідно до Специфікації № 1 до договору поставки №01/11-24 від 01.11.2024 ТОВ «ПРОМ МОНОЛІТ» поставив ТОВ «УКРПАЛИВТРЕЙД» кокс 25-80 мм, України, в кількості 100 тон. Загальна вартість товару становить 1670000,0 грн. в т.ч. ПДВ - 278333,33 грн.

ТОВ «ПРОМ МОНОЛІТ» 01.11.2024 виставлено на адресу ТОВ «УКРПАЛИВТРЕЙД» рахунок № 24 на оплату 40 тон коксу 25-80 на загальну суму 668 000 грн., в т.ч. ПДВ 111 333,33 грн.

01.11.2024 рахунок був оплачений покупцем згідно платіжної інструкції № 307.

Зважаючи на наведене, ТОВ «ПРОМ МОНОЛІТ» поставив ТОВ «УКРПАЛИВТРЕЙД» на підставі видаткових накладних: №33 від 01.11.2024 кокс 25-80 в кількості 18,4 т. на загальну суму 307447,00 грн., у тому числі ПДВ 51241,17 грн.; №34 від 01.11.2024 кокс 25-80 в кількості 19,58 т. на загальну суму 326986,00 грн., у тому числі ПДВ 54497,67 грн. Також було складено товарно-транспортні накладні № 33 від 01.11.2024 та № 34 від 01.11.2024.

За результатами господарської операції позивачем складено податкову накладну від 01.11.2024 № 1 про постачання на адресу ТОВ «УКРПАЛИВТРЕЙД» (код 44822929) 40 тон коксу 25-80 на загальну суму 556 666,67 грн., в т.ч. ПДВ 111 333,33 грн. та 04.12.2024 засобами електронного зв`язку направлено на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно отриманої квитанції від 04.12.2024 податкову накладну прийнято, але її реєстрація зупинена. Підставою зупинення реєстрації зазначено: обсяг постачання товару/послуги 2704, перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу ного постачання, шо відповідає п.1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій (додаток 3 Порядку). Додатково повідомляємо: показник "D"=19.3414%, "Рпоточ"=0 Пропонуємо надати пояснення та копи документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Пропонуємо надати пояснення та копії документів (договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання / придбання товарів / послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, у тому числі рахунки-фактури / інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством; інші документи, що підтверджують інформацію, зазначену у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі), достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

06.12.2024 позивачем на виконання вимог, які вказані в квитанції надано пояснення та копії документів для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, а саме:

- 20 - ОПП з квитанціями;

- обороти рахунків 10 «Основні засоби», 281 «Товари», 361 «Покупці - ТОВ «УКРПАЛИВТРЕЙД». 631 «Постачальники - ТОВ «ПОСТАЧ ТОРГСТРОЙ»;

- наказ «Про оголошення простою у зв`язку із введенням воєнного стану» № 01/03-ОД від 01.03.2022;

- наказ «Про відновлення діяльності підприємства» №01/10-ОД від 01.04.2024;

- договір поставки № 01/11-24 від 01.11.2024 з ТОВ «УКРПАЛИВТРЕЙД»;

- специфікація № 1 від 01.11.2024;

- видаткова накладна № 33 від 01.11.2024, № 34 від 01.11.2024;

- товаро - транспортна накладна № 33 від 01.11.2024, № 34 від 01.11.2024;

- платіжна інструкція № 307 від 01.11.2024;

- платіжна інструкція № 1094 від 22.11.2024;

- податкова накладна № 1 від 01.11.2024;

- квитанція № 2 про реєстрацію податкової накладної № 1 від 01.11.2024;

- розрахунок коригування № 2 від 22.11.2024;

- лист № 5 від 21.11.2024;

- договір поставки № 2005-1 від 20.05.2024 з ТОВ «ПОСТАЧ ТОРГСТРОЙ»;

- специфікація № 2 від 30.10.2024;

- видаткова накладна № 124 від 01.11.2024, № 125 від 01.11.2024;

- посвідчення якості коксохімічної продукції № 01/11-1 від 01.11.2024, № 01/11-2 від 01.11.2024;

- договір купівлі - продажу земельної ділянки від 07.05.2020 з Краматорською міською радою;

- договір оренди офісного приміщення № А-019/22 від 30.12.2021 з ТОВ «Фінансова компанія «Д.С.»;

- договір суборенди № 01/06/24/БЮ/ПОС від 01.06.2024 з ТОВ «МАВ ТІКЕТ -СЕРВІС»;

- платіжні інструкції по сплаті ПДВ за листопад 2024 року № 1097 від 03.12.2024.

Однак, рішенням комісії від 11.12.2024 № 12182694/40324132 відмовлено у реєстрації податкової накладної від 01.11.2024 № 1 у зв`язку надання платником податку копій документів, складених / оформлених із порушенням законодавства. Додаткова інформація (зазначити конкретні документи): надання платником податку копій первинних документів, складених із порушенням законодавства, крім того, ТОВ "УКРПАЛИВТРЕЙД" встановлено п.8 критеріїв ризиковості платника податку.

Не погоджуючись із рішенням від 11.12.2024 № 12182694/40324132 позивачем подано скаргу, однак рішенням комісії з питань розгляду скарг від 30.12.2024 № 79578/40324132/2 скаргу залишено без задоволення, а рішення - без змін.

Не погоджуючись із рішенням про відмову в реєстрації податкової накладної, з метою його скасування та зобов`язання Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із підпунктами «а», «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (далі ПК України), об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг, згідно з приписами норми пункту 187.1 статті 187 ПК України, вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.201.7 ст. 201 ПК України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з приписами п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених п.201.1 цієї статті та/або п.192.1 ст.192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до п.201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Пунктом 201.16 статті 201 ПК України визначено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

11 грудня 2019 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1165 (набрання чинності відбулось 01.02.2020), якою затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі Порядок №1165).

За визначенням пункту 2 Порядку № 1165, автоматизований моніторинг відповідності податкової накладної/розрахунку коригування критеріям оцінки ступеня ризиків - сукупність заходів та методів, що застосовуються контролюючим органом для виявлення ознак наявності ризиків порушення норм податкового законодавства за результатами проведення автоматизованого аналізу наявної в інформаційних системах контролюючих органів податкової інформації.

Згідно із пунктами 7 та 8 Порядку №1165, у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування встановлено, що відображена в них операція відповідає хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Платник податку отримує інформацію щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена, через електронний кабінет.

Додатком 3 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних визначено Критерії ризиковості здійснення операцій, зокрема: п.1 - відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, поданій для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), у таблиці даних платника податку на додану вартість (далі - платник податку) як товару/послуги, що на постійній основі постачається, та обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній/розрахунку коригування до податкової накладної на збільшення суми податкових зобов`язань, яку/який подано для реєстрації в Реєстрі, дорівнює або перевищує величину залишку, що визначається як різниця між обсягом придбання на митній території України такого/такої товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 1 січня 2017 р. в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі, і митних деклараціях, збільшеного у 1,5 раза, та обсягом постачання відповідного товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 1 січня 2017 р. у Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 50 відсотків) груп товарів (продукції), визначених ДПС та затверджених відповідним наказом, оприлюдненим на офіційному веб-сайті ДПС.

Відповідно до п.10 Порядку №1165, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 1165 у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; 2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів відповідно до Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Мінфіну від 12 грудня 2019 р. № 520.

Комісії регіонального рівня приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації, врахування або неврахування таблиці даних платника податку, відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку (п.25 Порядку № 1165).

Механізм прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, реєстрацію яких відповідно до п.201.16 ст.201 ПК України зупинено в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України, визначено Порядком прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №520 від 12.12.2019 (далі - Порядок №520).

Як визначено п.п.2-4 Порядку №520, рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено, приймають комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі територіальних органів ДПС (далі - комісія регіонального рівня).

Комісія регіонального рівня приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі у терміни, визначені пунктом 9 цього Порядку, та надсилає його платнику податку на додану вартість (далі - платник податку) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» і «;Про електронні довірчі послуги».

У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі.

Пунктом 5 Порядку №520 визначено перелік документів, які платник податку, який склав податкову накладну / розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, може подати для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації таких податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, а саме: договори, контракти, довіреності, акти на оформлення повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг), розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків, тощо.

Вжите у наведеній нормі словосполучення «може подати» свідчить про те, що у кожному окремому випадку перелік таких документів є індивідуальним та залежить від критерію ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної в Реєстрі.

Пунктом 6 Порядку №520 передбачено, що письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в податковій накладній / розрахунку коригування.

Відповідно до п.9, 10 Порядку №520 письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядає комісія регіонального рівня.

За результатами розгляду поданих письмових пояснень та копій документів комісія регіонального рівня протягом 5 робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку:

- або приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку;

- або надсилає повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (далі - Повідомлення), засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку з пропозицією щодо надання платником податку додаткових пояснень та копій документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування;

- або приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі у разі надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства, та надсилає його платнику податку засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Платник податку має право подати до контролюючого органу додаткові пояснення та копії документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, протягом 5 робочих днів з дня, наступного за днем отримання Повідомлення.

За результатами розгляду поданих додаткових пояснень та копій документів комісія регіонального рівня протягом 5 робочих днів, що настають за днем їх отримання, приймає рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі в разі: ненадання / часткового надання додаткових письмових пояснень та копій документів стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, при отриманні Повідомлення; та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, приведені вище приписи законодавства, які регулюються спірні правовідносини, оцінюючи доводи сторін, суд зазначає, що відповідно до встановлених обставин справи, за фактом здійснення господарської операції з постачання коксу 25-80, судом встановлено, що покупець - ТОВ «УКРПАЛИВТРЕЙД» - на підставі Специфікації №1 до Договору № 01/11-24 від 01.11.2024 та виставленого позивачем рахунку № 24, здійснив 01.11.2024 попередню оплату на загальну суму 668 000 грн., в т.ч. ПДВ 111 333,33 грн.

В подальшому, позивач, на виконання вимог пп. «а» пункту 187.1 статті 187 та статті 201 ПК України, сформував податкову накладну №1 від 01.11.2024 на суму 556 666,67 грн., в т.ч. ПДВ 111 333,33 грн, та направив її на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних 04.12.2024.

Отримавши квитанцію від 04.12.2024 про зупинення реєстрації податкової накладної №1 від 01.12.2024, позивач на пропозицію контролюючого органу подав на розгляд Комісії повідомлення про надання пояснень, в яких позивач детально описав господарську операцію. До повідомлення позивач додав первинні документи, які вважав необхідними та достатніми для розгляду Комісією питання стосовно реєстрації податкової накладної №1 від 01.12.2024.

Незважаючи на надані платником пояснення та копії первинних документів, Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ГУ ДПС в Донецькій області прийняте оскаржуване рішення. Підставою ж для прийняття оскаржуваного позивачем рішення про відмову у реєстрації податкової накладної підприємства Комісія зазначила: надання платником податків копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства. Додаткова інформація (зазначити конкретні документи): надання платником податку копій первинних документів, складених із порушенням законодавства, крім того, ТОВ "УКРПАЛИВТРЕЙД" встановлено п.8 критеріїв ризиковості платника податку.

Між тим, суд вважає такі підстави прийнятого Комісією рішення хибними та необґрунтованими, оскільки стосовно жодного конкретного із наданих платником податків первинних документів на розгляд Комісії в оскаржуваному рішенні персоніфіковано не вказано будь-якої невідповідності вимогам законодавства, та не вказано яким саме вимогам не відповідають надані платником документи, та які саме конкретно документи.

Застосована відповідачем в оскаржуваному рішенні комісії регіонального рівня підстава для відмови у реєстрації податкової накладної позивача мала би бути конкретизована шляхом зазначення, які саме документи, що надавались ТОВ «ПРОМ МОНОЛІТ» до контролюючого органу (із зазначенням їх реквізитів) складені з порушенням та вказівки безпосередньо на норми законодавства, які, на думку контролюючого органу, порушені при їх складанні.

Втім, в цьому випадку, відповідач лише вдався до визначення загальних підстав у своєму рішенні, без жодного дослідження як наданих документів платником в цілому в розрізі встановлення дійсних обставин наявності/відсутності у позивача права на оформлення (складання) і реєстрацію указаної вище податкової накладної, так і безпосередньо суті господарської операції, по якій були складено платником податкову накладну №1 від 01.11.2024.

При цьому, суд зауважує, що платник податків надав підтверджуючи документи не тільки щодо здійсненої господарської операції, на підставі якої складено податкову накладну №1 від 01.11.2024, але й додаткові первинні документи, що підтверджують наявність у платника податків відповідної матеріально-технічної бази, що забезпечує можливість постачання добрива коксу 25-80.

Отже, за встановлених обставин справи, можна стверджувати, що фактично надані платником документи не були враховані під час прийняття оскаржуваних рішень, не розглядались та не досліджувались Комісією належним чином з метою вирішення питання щодо реєстрації поданої позивачем податкової накладної, без жодного зазначення та обґрунтування мотивів як тих, з яких було прийнято оскаржуване рішення, так і тих, з яких контролюючий орган фактично не врахував пояснення та документи, надані на пропозицію податкового органу разом з повідомленням.

Відтак, мотиви прийняття оскаржуваного рішення комісії регіонального рівня про відмову у реєстрації податкової накладної, правомірність якого намагається довести відповідач - ГУ ДПС в Донецькій області, є хибними та спростовуються наявними у справі матеріалами та доводами позивача.

Суд зазначає, що у постанові від 21 лютого 2023 року по справі №2240/3271/18 Верховний Суд зауважив на тому, що предметом доказування при вирішенні вимог про зобов`язання податкового органу зареєструвати податкову накладну (у разі скасування рішення Комісії про відмову в реєстрації податкової накладної) мають бути встановленими обставини достатності документів для її реєстрації.

Такий же підхід продемонстровано Верховним Судом і у постанові від 27 квітня 2023 року по справі №460/8040/20, у якій Суд висловився про те, що саме лише зазначення про відсутність документів не є достатньою підставою для відмови в реєстрації податкової накладної, оскільки контролюючим органом повинно бути зазначено об`єктивні обставини, які перешкоджають реєстрації податкової накладної з урахуванням відсутності таких документів, при цьому, обов`язково повинна бути надана оцінка тим документам, що фактично подано платником податку.

Дослідивши наявні у справі документи, суд вважає, що з наданих позивачем первинних документів вбачається (можливо встановити) зміст і обсяг господарської операції, по якій складено і направлено на реєстрацію податкову накладну.

Відповідач, ані під час прийняття оскаржуваного рішення про відмову у реєстрації складеної та направленої позивачем податкової накладної №1 від 01.11.2024, ані під час розгляду цієї справи не спростував можливості встановити з наданих платником податку документів змісту та обсягу відображеної у цій ПН господарської операції.

Надані платником документи підтверджують інформацію щодо фінансово-господарських відносин позивача з контрагентом ТОВ «УКРПАЛИВТРЕЙД», відображених у вказаній вище податковій накладній.

Щодо взаємодії з платниками податків, які включені до переліку ризикових, суд зазначає відповідно до загальної практики Верховного Суду чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагентів позивача матеріальних і трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання такими платниками господарських операцій і не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, позаяк залучення інших субпідрядників (працівників чи організацій) є можливим за умови укладання відповідних договорів.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, що свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Позивач не може нести відповідальність за можливе невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, що вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. Відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Отже, поширення на позивача «ризиковості» через стосунки з іншими «ризиковими» платниками податків суперечить базовим принципам та основам податкового законодавства. Зокрема настання визначеної законом відповідальності повинно відбуватися у разі порушення податкового законодавства безпосередньо платником податків, якого притягнуто до відповідальності.

На підтвердження здійснення господарських операцій позивачем як до суду так і під час подання пояснень було надано первинні документи, договори, специфікації, податкові накладні, банківські виписки, товарно-транспортні накладні, жодних зауважень до наданих документів відповідачем не наведено.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач здійснив формальний підхід до прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскаржуване в межах даної справи рішення взагалі не містять суті та характеру податкової інформації, що стала підставою для прийняття такого.

Відповідачем не надано до суду документального підтвердження обставин, що товариство та/або його контрагенти задіяні у проведенні ризикових операцій. Жодних доказів провадження заявником господарської діяльності в умовах та обставинах, котрі характеризуються ознаками недодержання вимог чинного законодавства України, не подано.

Крім того, слід відмітити, що будь-які посилання податкового органу на аналіз та оцінку здійснення та реальності господарських операцій позивача з контрагентом(-ами) суд вбачає безпідставними, оскільки у даній справі суд не надає оцінку реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, на підставі яких складено спірну податкову накладну, оскільки це питання повинно досліджуватись під час здійснення податкового контролю шляхом здійснення перевірок та звірок відповідно до вимог ПК України, а тому не є предметом судового розгляду у справах щодо оскарження рішень про відмову в реєстрації податкових накладних, які стосуються наявності чи відсутності підстав для зупинення та відмови у реєстрації податкових накладних згідно виключних підстав для вчинення податковим органом таких дій та прийняття рішень, що передбачені податковим законодавством, до числа яких не відноситься встановлення ані контролюючим органом, ані судом реальності господарських операцій поза межами податкового контролю та прийнятими за такими заходами контролю рішеннями.

Крім того, суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу, що у відповідності до п.5 Порядку визначено, що «платник податку, яким складено та/чи подано для реєстрації в Реєстрі ПН/РК, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку».

Тобто, з приписів викладеної норми можна встановити, що перевірці на предмет ризиковості та прийняттю рішення має передувати складення платником ПН/РК.

Судова практика з цього питання говорить про те, що процедура перевірки особи щодо її відповідності критеріям ризиковості платника податку ініціюється лише після подання таким платником податків для реєстрації податкової накладної розрахунку коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації. Право комісії регіонального рівня щодо розгляду питання про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку самостійно ініціювати процедуру розгляду відповідного питання, лише з підстав наявності податкової інформації Порядком №1165 не передбачено.

Слід враховувати, що наслідком прийняття відповідачем спірних рішень та внесення платника податку до переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості, є зупинення в автоматичному порядку реєстрації всіх без виключення поданих позивачем податкових накладних/розрахунків коригування. Такі наслідки носять для позивача виключно негативний характер з огляду на те, що строк реєстрації кожної податкової накладної значно збільшується, а на позивача покладається додатковий обов`язок щодо надання пояснень та документів, при цьому, остаточне рішення про реєстрацію податкової накладної чи про відмову в реєстрації буде прийнято лише після надання таких пояснень та документів.

Негативні наслідки від необґрунтованого прийняття такого рішення є також у тому, що контрагенти позивача не мають можливості сформувати податковий кредит за податковою накладною, реєстрація якої зупинена, що у подальшому несе ризики припинення господарських відносин між позивачем та його контрагентами.

При цьому право на оскарження в судовому порядку рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника визначається з норми пункту 6 Порядку №1165, за яким у разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня виключає платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.

Право на звернення до суду також передбачено в затвердженій формі рішення (додаток 4 до Порядку №1165), а саме рішення про відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку.

Суд також зауважує, що загальними вимогами, яким повинен відповідати акт індивідуальної дії, як акт правозастосування, є його обґрунтованість, конкретність та вмотивованість.

В разі не зазначення в індивідуальному акті підстав його прийняття (фактичних і юридичних), чітких та зрозумілих мотивів його прийняття такий акт не може вважатися правомірним.

Водночас, як встановлено під час розгляду справи, безпосередньо у самому рішенні комісії регіонального рівня не конкретизовано, що саме товарно-транспортна накладна із зазначенням її реквізитів складена з порушенням вимог закону, жодних зауважень щодо будь-якого з наданих документів та пояснень (їх недостатності, чи дефектності, чи інших недоліків) відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення про відмову у реєстрації податкової накладної позивача №1 від 01.11.2024, не зазначалось.

Відтак, усі доводи контролюючого органу Головного управління ДПС в Донецькій області викладені ним у своєму відзиві загалом вважаються неприйнятними з огляду на те, що такі не були покладені в основу прийняття оскаржуваного рішення № 12182694/40324132 від 11.12.2024. Іншого відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, який повинен діяти у межах правового поля, законно, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, розсудливо, тощо, - не доведено, та спростовуються встановленими обставинами та наявними у справі доказами.

Зазначене своєю чергою ставить під сумнів обґрунтованість підстав, за яких було прийнято Комісією регіонального рівня оскаржуване рішення, та свідчить про невмотивованість й помилковість як доводів відповідача так і безпосередньо самого оскаржуваного рішення.

Крім того, в контексті надання оцінки доводам відповідача, дослідивши надані позивачем до справи документи, суд доходить висновку, що у позивача наявні правові підстави для оформлення та подання для реєстрації указаної вище податкової накладної за наслідком фактичного здійснення господарських операцій щодо постачання товарів та їх отримання замовником.

Разом з цим, враховуючи послідовну практику застосування Верховним Судом норм законодавства у справах за аналогічними правовідносинами (у постановах від 12 листопада 2019 року у справі № 816/2183/18, від 18 лютого 2020 року у справі №360/1776/19, від 27 квітня 2020 року у справі № 360/1050/19, від 18 червня 2020 року у справі № 824/245/19-а) суд вважає за доцільне також наголосити, що при реєстрації податкової накладної фактично проводиться моніторинг операції чи платника податків лише за зовнішніми (формальними) критеріями. В свою чергу, здійснення моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків є превентивним заходом, спрямованим на убезпечення від безпідставного формування податкового кредиту за операціями, що не підтверджені первинними документами або підтверджені платником податку копіями документів, які складені з порушенням законодавства. Здійснення моніторингу не повинне підміняти за своїм змістом проведення податкових перевірок як способу реалізації владних управлінських функцій податкового органу.

Згідно з правовою позицією Верховного суду, викладеної у постанові від 07.12.2022 по справі №500/2237/20, приймаючи рішення про реєстрацію податкової накладної, контролюючий орган не повинен здійснювати повний аналіз господарських операцій позивача на предмет їх реальності. Змістовна оцінка господарських операцій може бути проведена лише за результатом здійснення податкової перевірки платника податків, підстави та порядок проведення якої визначено нормами Податкового кодексу України. Предметом розгляду в цій справі є виключно стадія правильності та правомірності зупинення та відмови в реєстрації податкової накладної, а не реальність та товарність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, за наслідками судового розгляду справи, суд доходить висновку, що відповідач не довів правомірності прийняття оскаржуваного рішення, відтак, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення комісії ГУ ДПС у Донецькій області № 12182694/40324132 від 11.12.2024 про відмову в реєстрації в ЄРПН податкової накладної № 1 від 01.11.2024 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних цю податкову накладну датою її подання на реєстрацію в ЄРПН 04.12.2024, суд виходить з такого.

Відповідно до пунктів 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010 (далі Порядок №1246), податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій:

- прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;

- набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення).

- неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

Внесення відомостей до Реєстру на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється з дотриманням вимог цього Порядку. При цьому, вимоги абзацу десятого пункту 12 цього Порядку не застосовуються до податкової накладної та/або розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в установленому порядку.

Датою внесення відомостей до Реєстру вважається день, зазначений в рішенні суду, або день набрання законної сили таким рішенням.

Відтак, з огляду на встановлену судом відсутність у контролюючого органу правових підстав для відмови у реєстрації податкової накладної №1 від 01.11.2024, а також виходячи з приписів п.20 Порядку №1246, суд вбачає наявними підстави для зобов`язання ДПС України з метою ефективного захисту порушеного права позивача зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначену вище податкову накладну, датою її подання до ЄРПН.

Задоволення вказаної вимоги, на переконання суду, є дотриманням судом гарантій на те, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, будуть відновлені.

Законодавством не передбачений інший ефективний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, відмінний від зобов`язання органу ДПС зареєструвати податкову накладну в ЄРПН, у зв`язку з чим позовна вимога про зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 01.11.2024 датою її подання на реєстрацію в ЄРПН 04.12.2024, також є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, норми діючого законодавства, правові позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що позовна підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 спеціального Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI передбачено, що ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою підприємцем - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 становить 3028 гривень.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, оскільки позивач звернувся до суду в електронній формі, то розмір судового збору має складати 2 422,40 грн.

Таким чином, суд, на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України, стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Оскільки діям та рішенням Державної податкової служби України оцінка судом не надавалася, сплачений судовий збір належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Донецькій області, бо саме рішення цього суб`єкта владних повноважень визнано судом протиправним.

В іншій частині надміру сплачений позивачем судовий збір підлягає поверненню позивачу за правилами установленими ст. 7 Закону України Про судовий збір.

В частині стягнення з відповідачів на користь позивача вартості професійної правничої (правової) допомоги адвоката в розмірі 8000,00 грн, суд виходить з такого.

Так, на підтвердження наявності витрат на правничу допомогу з боку позивача, надано до суду копії:

договору про надання правової допомоги №01/08 від 08.01.2025;

акта здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 08.01.2025.

У відзивах на позов відповідачі, зазначали, що витрати на послуги адвоката, заявлені до стягнення відповідачем є завищеними та не співрозмірними зі складністю справи, об`ємом наданих послуг та тривалістю розгляду справи. Крім того, позивачем не було надано належних документи, які свідчать про надання послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У частині третій статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5)пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частини сьомої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного суду щодо застосування норм права.

У пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність).

У постанові від 30 липня 2024 року у справі № 910/14653/22 Верховний Суд виснував, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження та оцінки доказів.

Верховний Суд у постановах від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, від 11 грудня 2019 року у справі №2040/6747/18 вказав, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката застосуванню підлягає частина п`ята статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічних висновків також дійшла Велика Палата в додатковій постанові від 15.06.2022 у справі №910/12876/19.

У постанові від 31 липня 2024 року у справі №300/5313/22 Верховний Суд вказав, що незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідачі, як особи, які заперечують зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язані навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат відповідно до критеріїв, закріплених у статті 139 КАС України.

Аналогічні за змістом висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, від 24 червня 2021 року у справі №520/12026/19 та від 3 грудня 2021 року у справі №817/861/18, від 23 червня 2022 року у справі № 640/9792/20, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2024 року у справі № 910/14524/22.

Надаючи правову оцінку наданим позивачем доказам щодо понесення витрат на правничу допомогу, з урахуванням викладених відповідачем заперечень, суд зазначає, що адміністративна справа №200/149/25 є справою незначної складності, судові засідання в цій справі не призначались, розгляд справи відбувався у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень має місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічні мотивам тим, що наведені у позові та відповіді на відзив позивача, що спрощувало роботу адвоката при їх підготовці, а тому, на думку суду, підготовка заяв по суті справи не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Суд також враховує, що позовна заява ґрунтується на наданих позивачем поясненнях та документах до Головного управління ДПС в Донецькій області під час направлення повідомлення про надання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено.

У постанові від 6 серпня 2024 року у справі № 910/11597/23 Верховний Суд зазначив, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.

При цьому, судом також враховані висновки додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, на яку також посилається позивач: «…розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг….».

Виходячи з вищенаведеного, системного аналізу положень законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, суд, з урахуванням критерію співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та обсягом виконання відповідних робіт, дійшов висновку, що стягнута має бути сума витрат, пов`язаних з розглядом справи, на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Як вже зазначено вище, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС в Донецькій області, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з Головного управління ДПС в Донецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, оскільки рішенням цього суб`єкта владних повноважень порушені права та інтереси позивача.

Керуючись ст. 2, 77, 78, 94, 139, 241-246, 257-258, 262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМ МОНОЛІТ» (84313, Донецька обл., м.Краматорськ, вул. О. Тихого, буд. 10, ) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул.Італійська, буд. 59, ), Державної податкова служба України (04653, м. Київ, Львівська площа, 8, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Донецькій області № 12182694/40324132 від 11.12.2024 про відмову в реєстрації в ЄРПН податкової накладної № 1 від 01.11.2024.

Зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 01.11.2024 датою її подання на реєстрацію в ЄРПН 04.12.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМ МОНОЛІТ» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМ МОНОЛІТ» судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн.

Повне судове рішення складено 11.03.2025.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Загацька