Справа № 280/315/25
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 березня 2025 року Справа № 280/315/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого Лазаренка М.С., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІКС АВТО 2018"

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки

про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

15.01.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "МІКС АВТО 2018" (далі по тексту - позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі по тексту - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову - про застосування адміністративно-господарського штрафу №308345 від 07 грудня 2021 року, винесену за розглядом, заступником начальника відділу Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Романенко Анатолієм Юрійовичем, шляхом накладення адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000,00 гривень;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на користь TOB «МІКС АВТО 2018» судові витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки позивач не виступав в якості автомобільного перевізника при спірних правовідносинах. Також він не є власником транспортного засобу, зазначеному в Акті перевірки, на підставі якого винесена спірна постанова. Таким чином позивач вважає, що він не може бути належним суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена абз.15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Просить суд задовольнити позовні вимоги.

20.01.2025 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду екземпляру позовної заяви з усіма додатками для направлення відповідачу.

07.02.2025 від позивача на виконання ухвали суду надійшов екземпляр позовної заяви для відповідача.

07.02.2025 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 280/315/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позову просить відмовити. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення з позовною заявою до суду та не наведено підстав, які б об`єктивно свідчили про поважність пропуску такого строку. Зазначає, що під час розгляду питання про накладення штрафу, позивачу засобами поштового зв`язку направлялось запрошення. Позивач у визначену дату в запрошенні не прибув, тому відповідачем було винесено спірну постанову, яку було направлено засобами поштового зв`язку на адресу позивача. За таких обставин, відповідач просить суд залишити позовну заяву без розгляду.

Твердження позивача, що він в спірних правовідносинах не виступав як автомобільний перевізник, заперечує, оскільки з пояснень водія ОСОБА_1 в Акті № 308159 від 26.10.2021 зазначено, що він працює у ТОВ «МІКС АВТО 2018». Жодних інших документів, які б зазначали протилежне ні водієм в момент проведення рейдової перевірки, ні позивачем під час розгляду справи по суті, надано не було.

17.02.2025 ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено. Клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення з позовною заявою до суду задоволено, визнано поважними причини пропуску такого строку та поновлено такий строк.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, 07.12.2021 заступником начальника Придніпровського МУ Укртрансбезпеки Романенко Анатолієм Юрійовичем було винесено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за №308345, відповідно до якої до ТОВ «МІКС АВТО 2018» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн. за допущення порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачено абз. 15 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи вищезазначену постанову відповідача протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №2344-III), відповідно до абз. 18 статті 1 якого, автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ч.2 ст.48 Закону №2344-III, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з ч.4 ст.48 Закону №2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» установлено, що дія Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, поширюється на вітчизняних та іноземних перевізників, що здійснюють перевезення вантажів на території України

Відповідно до ст.1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з п. 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, в даному випадку не зважаючи на зафіксовані вагові параметри транспортного засобу, суд вважає необґрунтованим застосування до позивача штрафних санкцій з огляду на таке.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових до автомобільних перевізників.

Виходячи зі змісту Акту проведення перевірки додаржання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26.10.2021 за №308159 (далі Акт перевірки), на підставі висновків якого була прийнята спірна постанова, підставою для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн стало порушення під час перевезення транспортним засобом марки SINOTRUR, номерний знак НОМЕР_1 вантажу з перевищенням встановлених вагових параметрів.

Разом з тим, позивач стверджує, що він ніколи не був та не є власником транспортного засобу марки SINOTRUR, номерний знак НОМЕР_1 . Вказаний транспортний засіб на балансі позивача ніколи не перебував та не перебуває. Також, позивач на час складання Акту перевірки №26.10.2021 за №308159 не виконував функції перевізника транспортним засобом марки SINOTRUR, номерний знак НОМЕР_1 у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Як вбачається з матеріалів справи, в момент спірних правовідносин транспортний засіб SINOTRUR, номерний знак НОМЕР_1 , перебував у власності фізичної особи - ОСОБА_2 .

Також, позивач вказує на те, що підприємство в період 2021 року не здійснювало жодної господарської діяльності та в якості доказу надає подані до податкового органу звітності, а саме: податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску; відомості про нарахування заробітної плати; податкову декларацію на додану вартість.

Відповідач не надав суду жодних доказів того, що транспортний засіб марки SINOTRUR, номерний знак НОМЕР_1 перебуває (перебував) у власності позивача або того, що позивач був перевізником, який використовував зазначений транспортний засіб.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішення дотримано не було. Суду не надано доказів того, що позивач виконував функції перевізника транспортним засобом марки SINOTRUR, номерний знак НОМЕР_1 , доказів належності транспортного засобу позивачу.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,00 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКС АВТО 2018» (69065, м. Запоріжжя, вул. Рельєфна, буд. 2-А, кв. 12; ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 9; ) в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51; ) про скасування постанови - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №308345 від 07.12.2021 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «МІКС АВТО 2018» адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКС АВТО 2018» судовий збір у розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 10.03.2025.

Суддя М.С. Лазаренко