Справа № 240/449/25
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/449/25

категорія 113070200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Приватного підприємства «РІМ-Богдан» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

установив:

У січні 2025 року Приватне підприємство «РІМ-Богдан» (далі позивач, ПП «РІМ-Богдан») звернулося у суд з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач, Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29 жовтня 2024 року №046443.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно правових приписів Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24 червня 2010 року №385, законодавець прямо визначає обов`язок водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, мати при собі картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа. Матеріалами, доданими до позовної заяви, доведено, що належний позивачу транспортний засіб, який був об`єктом перевірки, обладнаний працюючим та повіреним цифровим тахографом, а водій ОСОБА_1 мав при собі діючу картку водія. Наведене, на переконання позивача, спростовує висновок відповідача про допущення порушення у зв`язку з відсутністю у водія роздруківки з цифрового тахографа. Також зауважує, що відповідач пропустив визначений законодавством строк для прийняття оскаржуваного рішення.

Ухвалою суду від 13 січня 2025 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

27 січня 2025 року відповідач подав відзив, у якому просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що Державна служба України з безпеки на транспорті та її територіальні органи наділені повноваженнями щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті та саме такі суб`єкти мають підстави для застосування адміністративно господарських стягнень за невиконання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт». Рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів у спірному випадку проводилася на законних підставах, за наявності наказу та направлення на перевірку. За результатами перевірки встановлено керування водієм транспортним засобом, обладнаним цифровим тахографом, при здійсненні нерегулярних пасажирських перевезень без роздруківки даних роботи тахографа. Зауважує, що винесення постанови щодо позивача після спливу двох місяців, визначених пунктом 25 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі Порядок №1567), не є порушенням норм законодавства. За своєю суттю накладене оскарженою позивачем постановою стягнення є адміністративно-господарською санкцією (адміністративно-господарським штрафом), відповідно така адміністративно-господарська санкція, згідно положень статті 250 Господарського кодексу України, може бути застосована протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Проте спеціальним законом такі строки не встановлені, тому граничними строками застосування штрафу є строки, які передбачено ГК України. При цьому строк, який визначено приписами Порядку № 1567 як підзаконним нормативно-правовим актом, є строком розгляду справи про порушення у сфері законодавства про автомобільний транспорт, а не строком накладення адміністративно-господарського штрафу. Посилаючись на усталену судову практику, наголошує, що порушення строку розгляду справи, передбаченого абзацом першим пункту 25 Порядку № 1567, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування до автомобільного перевізника адміністративно-господарського штрафу, якщо при цьому було дотримано строки застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачені частиною першою статті 250 ГК України. На спростування тверджень позивача про те, що на момент перевірки у водія транспортного засобу може бути або картка або роздруківка, наводить перелік постанов судів апеляційної інстанції, які містять протилежний висновок. Акцентує увагу, що роздруківка є документом похідним від картки водія, адже процес її створення неможливий без використання картки в тахографі. У разі невикористання особистої (індивідуальної) картки водія в слоті тахографа, цифровим тахографом як пристроєм не здійснюється взагалі фіксація режиму праці та відпочинку цього водія.

На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглядаючи спір по суті, суд, на підставі наявних у справі доказів, установив, що 05 серпня 2024 року на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 02 серпня 2024 року на автодорозі Н-10 у с. Хом`яківка о 16 годині 40 хвилин проведено перевірку транспортного засобу автобуса Scania, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який здійснював нерегулярні пасажирські перевезення «Житомир Яремче- Житомир» на підставі договору №147 про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньообласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах.

Під час проведення перевірки встановлено, що водій керував транспортним засобом протягом 6 год. 21 хв. без картки водія, а саме з вимкненим контрольним пристроєм (тахографом). У порушення абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» здійснено перевезення пасажирів за відсутності на момент перевірки документів, визначених статтею 39 цього Закону, а саме роздруківки даних роботи цифрового тахографа за 19, 20 липня 2024 року, 01 та 05 серпня 2024 року, та відсутній лист підтвердження діяльності водія за вказаний період.

За результатами перевірки 05 серпня 2024 року посадовими особами контролюючого органу складений акт №АР078689 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Водій з актом ознайомився, від пояснень відмовився.

Відділом державного нагляду (контролю) у Житомирській області було надіслано автомобільному перевізнику ПП «РІМ-Богдан» запрошення на розгляд справи по Акту перевірки №078689.

На адресу Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області від ПП «РІМ-Богдан» надійшла заява від 24 вересня 2024 року про передачу акта проведення перевірки №АР078689 на розгляд за місцем виявлення порушення до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області.

У зв`язку з поданим клопотанням Акт проведення перевірки №АР078689 від 05 серпня 2024 року був скерований Відділом державного нагляду (контролю) у Житомирській області до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області для розгляду за місцем складання Акта.

Відділом державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області листом за № 85617/29/24-24 від 01 жовтня 2024 року ПП «РІМ-Богдан» надіслано запрошення на розгляд справи 29 жовтня 2024 року по Акту перевірки №078689, який адресат отримав 18 жовтня 2024 року.

28 жовтня 2024 року від ПП «РІМ-Богдан» до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області надійшли письмові пояснення і клопотання щодо розгляду акта від 05 серпня 2024 року №АР078689.

Згідно зазначеного документа, ПП «РІМ-Богдан», керуючись статтею 28 Закону України «Про автомобільний транспорт» повідомило про неможливість прибуття на розгляд справи у призначений час та місце у зв`язку із значною віддаленістю від місця розташування підприємства та надало пояснення. Посилаючись на положення Порядку №1567, якими передбачено проведення розгляду справи про порушення не пізніше ніж двох місяців з дня його виявлення, та стверджуючи про те, що положення статті 250 Господарського кодексу України до спірних правовідносин не застосовуються, стверджує, що відсутні підстави для притягнення підприємства до відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у зв`язку із тим, що з моменту складання Акта до дати розгляду справи пройшов строк, що перевищує двомісячний строку, відведений законодавством на процедуру розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 29 жовтня 2024 року в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області виніс постанову про застосування адмініністративно-господарського штрафу №046443, якою за порушення вимог статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутність на момент проведення перевірки роздруківки даних щодо режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_1 з цифрового тахографа за період, визначений законодавством, позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Уважаючи таке рішення протиправним, ПП «РІМ-Богдан» подало цей позов до суду.

Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2344-ІІІ).

Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Статтею 1 Закону України № 2344-III визначено, що автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Як установлено судом та визнають сторони позивач здійснює міжобласні пасажирські перевезення, а тому є автомобільним перевізником.

Надаючи правову оцінку суті виявлених відповідачем порушень та правомірності застосованих до позивача стягнень, суд уважає за необхідне зазначити таке.

Статтею 2 Закону України № 2344-III передбачено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про транспорт» від 10 листопада 1994 року № 232/94-ВР з наступними змінами та доповненнями, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Відповідно до вимог статті 18 Закону України №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

- організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

- здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

- здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Статтею 48 Закону України №2344-ІІІ передбачено перелік обов`язкових документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, а саме документами для здійснення нерегулярних пасажирських перевезень є:

- для автомобільного перевізника ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Даний перелік документів не є вичерпним.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №820/4624/17.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про виконання Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті» від 25 січня 2012 року № 51 визначено Міністерство інфраструктури компетентним органом з питань виконання Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті в частині внутрішніх автомобільних перевезень.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлює Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106 (далі Положення № 340).

Пунктом 1.1 Положення № 340 передбачено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) №3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».

Відповідно до вимог пункту 1.3 Положення № 340 його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Пунктом 1.4. Положення № 340 передбачено, що це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв.

Облік робочого часу регламентовано розділом VI Положення № 340.

Так, згідно з пунктом 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Відповідно до пункту 6.2 Положення № 340 облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу.

Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Пунктом 7.1 Положення № 340 передбачено, що органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, визначає Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року№ 385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за № 946/18241 (далі Інструкція № 385), яку розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорт.

У пунктах 1.2, 1.3 цієї Інструкції визначено сфера її застосування, а саме, зазначено, що ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, та поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі), тобто без відокремлення видів перевезень.

Відповідно до пункту 1.4 розділу І Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

При цьому, тахокарта це бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Умови використання тахографів регламентовані розділом ІІІ Інструкції № 385.

Відповідно до пункту 3.1 розділу ІІІ Інструкції № 385 виробники транспортних засобів, перевізники, водії та пункти сервісів тахографів використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

Згідно з пунктом 3.2 розділу ІІІ Інструкції № 385 Мінінфраструктури забезпечує відповідно до вимог ЄУТР обіг (облік, видачу, скасування, призупинення дії, поновлення, перевірку чинності) карток чотирьох типів для цифрових тахографів: водія (картка водія); ПСТ (картка майстерні); особи, уповноваженої здійснювати контроль (картка контролера); перевізника (картка підприємства).

Пунктом 3.3 розділу ІІІ Інструкції № 385 визначено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

20 грудня 2010 року набула чинності Поправка № 6 до Європейської угоди 5 щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), підписаної в Женеві 01 липня 1970 року, в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Із наведених вище положень слідує, що водії зобов`язані надавати інспекторам для контролю реєстраційні листки за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто 29 тахокарт.

Факт нездійснення водієм перевезень може бути підтверджений лише Бланком підтвердження діяльності.

Згідно із пунктом 2.1 Інструкції № 385, виробники транспортних засобів здійснюють установлення тахографів згідно з вимогами ЄУТР.

При цьому, відповідно до пункту 3.5 розділу ІІІ Інструкції № 385 перевізники:

- забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий);

- зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії;

- аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Згідно з пунктом 3.6 розділу ІІІ Інструкції № 385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:

- правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР);

- наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку;

- дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;

- наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа;

- строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Як убачається з матеріалів справи, 29 жовтня 2024 року за результатами розгляду порушень вказаних в акті №АР078689 від 05 серпня 2024 року, в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області було винесено постанову № 046443 про застосування до ТОВ «РІМ-Богдан» адміністративно-господарського штрафу на суму 17000 грн.

Судом установлено, що 05 серпня 2024 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області була проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки Scania, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Під час перевірки водієм були надані посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, договір №147 про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньообласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах та особисту картку водія.

Під час проведення рейдової перевірки осадовою особою Укртрансбезпеки за допомогою програми TachoScan, призначеної для зчитування даних з цифрового тахографа було здійснено перевірку даних з тахографа. За результатами зчитування встановлено відсутність використання картки водія у період з 07:04 годин по 14:48 годин 05 серпня 2024 року, оскільки водієм ОСОБА_2 особиста картка була вставлена в слот тахографа 05 серпня 2024 року тільки об 11 год. 48 хв. (Формат часу UTC). Як слідує із відкритих джерел мережі інтернет https://uk.wikipedia.org): Всесвітній координований час (англ. Goordinated Universal Time, UTC) це стандарт, за яким суспільство регулює годинники й час. Часові пояси навколо зимної кулі описуються як додатне або від`ємне зміщення від UTC. Однак UTC не змінюється взимку або влітку. Київський час від UTC більший на +3 години влітку та на +2 години взимку. Оскільки станом на 05 серпня 2024 року (дата проведення перевірки) в Україні був літній час, то час вказаний в Звіті даних тахографа програми TachoScan, слід обчислювати з урахуванням того, що київський час більший від UTC на +3 години в літній час. Таким чином з урахуванням зсуву відносно часу UTC на 3 години, водій вставив особисту картку водія в слот тахографа тільки о 14 год. 48 хв. 05 серпня 2024 року по київському часу.

Надати роздруківку даних роботи тахографа з використанням особистої картки водія до 14:48 год 05 серпня 2024 року, так само як і роздруківку інформацію про режим роботи та відпочинку водія з особистої карти водія за дати 19 та 20 липня 2024 року та 01 серпня 2024 року водій не зміг, що, відповідно, підтверджується роздруківками роботи тахографа, де чітко зафіксована робота тахографа без використання особистої картки водія за відповідний період часу.

Суд звертає увагу, що чіп-карта водія для тахографа це документ європейського зразка, який видається тільки особисто водієві і є його власністю. Вся інформація про водія вноситься в європейську базу даних ТАСНОnet, і водій отримує індивідуальний номер карти, яка має офіційний статус як в Україні, так і в країнах Європейського Союзу. Цей прилад контролює роботу водія, фіксує години роботи і відпочинку. Без картки водія неможливо встановити його режим праці та відпочинку.

У зв`язку з виявленням зазначеного порушення, державним інспектором було складено Акт додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР078689 від 05 серпня 2024 року.

Пунктом 25 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 до Положення 1567.

Суд зауважує, що 24 вересня 2024 року заступник директора ПП «РІМ-Богдан» подав до Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області, куди справа була направлена для розгляду за місцезнаходженням суб`єкта господарювання, клопотання про направлення матеріалів до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області.

Того ж дня всі матеріали були направлені для розгляду.

Листом від 01 жовтня 2024 року Відділ державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області повідомив позивача про те, що розгляд справи відбудеться 29 жовтня 2024 року. Зазначене повідомлення ПП «РІМ-Богдан» отримало 18 жовтня 2024 року.

Однак, 28 жовтня 2024 року ПП «РІМ-Богдан» подало пояснення і клопотання, в яких повідомило, що не може прибути на розгляд справи у призначений час та місце у зв`язку зі значною віддаленістю від місця розташування підприємства. Також зауважує, що згідно приписів пункту 25 Порядку №1567 розгляд справи має відбутися протягом двох місяців з дня виявлення порушення. Оскільки на момент розгляду справи зазначений строк сплинув, правові підстави для притягнення підприємства до відповідальності відсутні.

Надаючи правову оцінку таким діям позивач, суд уважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 239 Господарського кодексу України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов`язкових платежів); застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування на умовах та в порядку, визначених законом; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб`єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб`єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб`єкта господарювання; ліквідація суб`єкта господарювання; інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Згідно зі статтею 241 Господарського кодексу України адміністративно- господарський штраф це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення. Адміністративно-господарський штраф може застосовуватися у визначених законом випадках одночасно з іншими адміністративно-господарськими санкціями, передбаченими статтею 239 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що штраф, визначений статтею 60 Закону України №2344-ІІІ, є адміністративно-господарською санкцією.

Частиною 1 статті 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Отже, інші, ніж встановлені названою правовою нормою строки застосування адміністративно-господарських санкцій можуть бути встановлені лише законом. Проте спеціальним законом такі строки не встановлені, тому граничними строками застосування штрафу, визначеного статтею 60 Закону України №2344-ІІІ є строки, які передбачено ГК України.

Також суд наголошує, що строк, який визначено приписами Порядку № 1567 як підзаконним нормативно-правовим актом, є строком розгляду справи про порушення у сфері законодавства про автомобільний транспорт, а не строком накладення адміністративно-господарського штрафу.

Аналогічна правову позиція викладена у ряді постанов судів апеляційної та касаційної інстанцій, тобто є усталеною судовою практикою.

Додатково суд звертає увагу, що порушення строку, визначеного пунктом 25 Порядку №1567, для розгляду справи, обумовлено зловживанням суб`єктом господарської діяльності позивачем своїми правами. Зазначене підтверджується неприбуттям представника ПП «РІМ-Богдан» на розгляд справи до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області саме через віддаленість місця розташування підприємства, при тому, що направлення матеріалів до зазначеного відділу обумовлено виключено поданням підприємством відповідного клопотання.

Наведене, на переконання суду, виключає врахуванням порушення суб`єктом владних повноважень строку, визначеного для розгляду справи та звільнення суб`єкта підприємницької діяльності через це від відповідальності.

За результатами розгляду порушень, вказаних в акті №АР078689 від 05 серпня 2024 року, відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України №2344-ІІІ на ПП «РІМ-Богдан» винесено постанову про застосування адміністративно господарського штрафу від 29 жовтня 2024 року №046443 на суму 17000 грн.

Суд звертає увагу, що в цьому випадку, транспортний засіб марки Scania, державний номерний знак НОМЕР_2 є автобусом, що використовується для перевезення пасажирів, а тому згідно вимог Інструкції №385 має бути обладнаний діючим та повіреним тахографом.

Наведеними вище положенням Інструкції №385 прямо визначено обов`язок водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, мати при собі картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа.

Зазначені норми зобов`язують водія транспортного засобу обладнаного цифровим тахографом мати однин з передбачених Інструкцією №385 документів: або картку водія або роздруківку даних роботи тахографа.

Тим часом, у спірному випадку позивачем не надано жодних доказів того, що ПП «РІМ-Богдан», як автомобільним перевізником забезпечено належну експлуатацію тахографа на автобусі, а водієм оформлено документи, передбачені Інструкцією №385, що виключало б відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Надаючи правову оцінку твердженню позивача про те, що водій повинен мати або тахокарту водія або роздруківку даних роботи тахографа, суд уважає за необхідне зауважити про таке.

Згідно наведених вище положень Інструкції №385 у водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, на момент перевірки має бути в наявності чинна особиста картка водія, він повинен використовувати її у відповідному слоті цифрового тахографа кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом та надавати уповноваженим посадовим особам роздруківку даних роботи тахографа.

З вищенаведеного слідує, що роздруківка є документом похідним від картки водія, адже процес її створення неможливий без використання картки в тахографі. У разі невикористання особистої (індивідуальної) картки водія в слоті тахографа, цифровим тахографом як пристроєм не здійснюється взагалі фіксація режиму праці та відпочинку цього водія.

У спірному випадку у водія позивача була відсутня роздруківка інформації про режим праці та відпочинку водія за 19 та 20 липня 2024 року, а також за 01 та 05 серпня 2024 року до 14 год. 48 хв (по київському часу), оскільки саме в цей час водій тільки вставив особисту картку водія в слот тахографа.

Долученими до матеріалів справи доказами відповідач підтвердив, що тахограф на транспортному засобі у зазначені дати працював без особистої карти водія, а тому наявна і пред`явлена водієм ОСОБА_1 карта водія не дала можливості здійснити роздруківку.

На спростування тверджень відповідача ПП «РІМ-Богдан» не надав суду роздруківку з тахокарти водія, яка б підтверджувала режим праці та відпочинку водія ОСОБА_3 .

Ураховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що правові підстави для визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №046443 від 29 жовтня 2024 року відсутні.

Такий висновок суду узгоджується з усталеною судовою практикою судів апеляційної інстанції у справах, перелік яких названий у відзиві відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, кРІМ випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у цій справі.

Ураховуючи встановлені у справі обставини та положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, відсутність інших доводів позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд уважає такі вимоги недоведеними, а позов таким, що не підлягає задоволенню з наведених вище підстав.

Керуючись положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову Приватному підприємству «РІМ-Богдан» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

10.03.25