Справа № 200/8762/24
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року Справа№200/8762/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення № 11 від 03.12.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до заяви від 27.11.2024;

зобов`язати повторно розглянути заяву від 27.11.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позову зазначено, що рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років вмотивовано недостатністю страхового стажу, втім, як зауважив позивач, під час обчислення страхового стажу відповідач протиправно не врахував певні періоди зайнятості позивача, що призвело до невідповідності визначеної відповідачем тривалості стажу фактичній. Згідно з позовом періоди зайнятості позивача, що не враховані відповідачем, стосуються періодів його роботи до провадження системи персоніфікованого обліку, а тому згідно зі ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мають бути враховані на підставі відомостей трудової книжки та наданих позивачем довідок. Окрім цього, позивач зауважив на протиправності неврахування відповідачем під час розгляду його заяви про призначення пенсії періоду його роботи у Російській Федерації через денонсацію Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки в період його роботи зазначена угода була чинною та визначала право на пенсію громадян на підставі цієї Угоди з врахуванням до стажу періодів роботи на території будь-якої з цих держав.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у наданому до суду відзиві на позов проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечував, наполягав на їх необґрунтованості. Відповідач підтвердив неврахування певних періодів роботи до страхового стажу та наголосив на правомірності їх неврахування.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.12.2024 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.11.2024 після досягнення віку 62 років звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Надану позивачем заяву за правилами екстериторіальності розглянуто Управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що є відповідачем у справі

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.12.2024 №11 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу роботи.

Відповідно до рішення № 11 від 03.12.2024 під час опрацювання пенсійної справи позивача за доданими документами до страхового стажу не зараховані:

- період роботи згідно довідки №12 від 17.02.2006 з 16.02.1994 по 12.10.1995 (відрядження в Ірані), оскільки відсутня інформація, що заявнику була збережена середня заробітна плата за основним місцем роботи, з якої сплачувалися внески на соціальне страхування.

- період роботи на території Російської Федерації період з 03.03.2000 по 09.09.2001, оскільки відповідно до листа Мінсоцполітики №37/0/2-23/41 від 03.01.2023 року з 01.01.2023 року росія припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, тобто до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території рсфср по 31.12.1991 року.

Згідно з розрахунком стажу страховий стаж позивача становить 28 років 10 місяців та 3 дні, до страхового стажу позивача враховані: період навчання з 01.09.1977 по 27.02.1981, військова служба в період з 23.05.1982 по 08.05.1984, періоди роботи з 15.06.1981 по 21.05.1982, з 02.07.1984 по 26.10.1990, з 06.06.1991по 13.02.1994, з 27.12.1995 по 15.06.1998, з 03.03.2000 по 09.09.2001, з 11.04.2002 по 14.05.2003, з 01.06.2003 по 08.06.2003, з 01.07.2003 по 29.08.2003, з 05.02.2004 по 17.03.2004, з 01.03.2005 по 05.03.2005, з 14.03.2014 по 26.02.2015, з з 01.04.2016 по 30.04.2016, з 04.05.2016 по 30.11.2016, з 01.12.2016 по 30.06.2017, з 03.07.2017 по 02.11.2017, з 01.12.2017 по 11.12.2017, з 06.02.2018 по 30.06.2021, з 01.08.2021 по 02.08.2021, з 08.09.2021 по 25.02.2022 та період безробіття з 22.06.2015 по 17.03.2016.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (стаття 8 Закону № 1058).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Згідно із ч. 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, що діяв до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (надалі за текстом Порядок № 637), також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, яка підписана Україною 13.03.1992, встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Відповідно до ст. 6 Угоди, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди).

Відповідно до ст. 13 Угоди, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами пункту "в" частини другої статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України" передбачено, що припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про міжнародні договори України", припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" зафіксовано вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у місті Москві.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано в Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило факт припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України з 19.06.2023.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

При вирішенні питання правомірності визначення тривалості страхового стажу суд виходить із змісту документів, що розглядалися відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії, оцінка правомірності рішень (дій чи бездіяльності) здійснюється шляхом встановлення обґрунтованості наведених в них підстав неврахування певних періодів роботи позивача у складі спеціального стажу.

В рішенні № 11 від 03.12.2024 зазначено, що до страхового стажу позивача не враховані період роботи з 16.02.1994 по 12.10.1995 (відрядження в Ірані), згідно довідки №12 від 17.02.2006, оскільки відсутня інформація, що заявнику була збережена середня заробітна плата за основним місцем роботи та період роботи на території Російської Федерації в період з 03.03.2000 по 09.09.2001, оскільки відповідно до листа Мінсоцполітики №37/0/2-23/41від 03.01.2023 року з 01.01.2023 року росія припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Обидва періоди роботи позивача, що не враховані до стажу стосуються періодів до набрання чинності Закону № 1058, а тому, із врахуванням приписів ст. 24 Закону 1058 враховуються із врахуванням ст. 62 Закону № 1788 на підставі відомостей трудової книжки.

Трудова книжка позивача НОМЕР_1 , що надавалася позивачем до заяви про призначення пенсії за віком, містить записи про роботу позивача в період з 06.06.1991 по 15.06.1998 у Краматорському монтажному управлінні тресту «Тепломонтаж» (записи 11-17), відповідно до запису № 14 трудової книжки позивач в період з 16.02.1994 по 12.10.1995, перебував у закордонному відрядженні в Ірані на будівництві ТЕЦС «РАМІН» у якості монтажника 5 розряду та перебував в оплачуваній відпустці. Згідно з довідкою № 12 від 17.02.2006 ОСОБА_1 в період з 16.02.1994 по 16.10.1995 перебував у закордонному відрядженні в Ірані на будівництві ТЕС «РАМІН» у якості монтажника 5 розряду, з 16.10.1995 по 26.12.1995 перебував в щорічній оплачуваній відпустці;

Відповідно до записів 22-24 трудової книжки позивача НОМЕР_1 позивач в період з 03.03.2000 по 09.09.2001 працював монтажником технологічних трубопроводів 5 розряду вахтовим методом роботи у ВАТ «СИБІРЕНЕРГОМОНТАЖ», РФ. Згідно з архівною довідкою № 1140/90-П від 31.10.2007 ОСОБА_1 в період з 03.03.20000 по 09.09.2001 працював монтажником технологічних трубопроводів 5 розряду вахтовим методом.

Із врахуванням положень ст. 24 Закону України №1058 та ст. 62 Закону № 1788, не встановлення відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії недоліків оформлення записів про роботу позивача в період з 03.03.2000 по 09.09.2001, з 16.02.1994 по 12.10.1995 наявних в трудовій книжці відомостей достатньо для врахування цих періодів роботи до страхового стажу позивача.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача на обґрунтування правомірності неврахування цих періодів роботи до страхового стажу через їх безпідставність. Так, чинним законодавством не передбачено наявність відомостей про збереження середньої заробітної плати передумовою врахування до страхового стажу періоду відрядження працівника. Що стосується неврахування відповідачем періоду роботи позивача в рф через денонсацію Угоди від 13.03.1992, то, із з врахуванням положень Закону України «Про міжнародні договори України» денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж незарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати до періоду чинності міжнародної угоди, осіб, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Таким чином, суд вважає протиправним неврахування відповідачем під час вирішення питання про призначення пенсії позивачу відомостей трудової книжки НОМЕР_1 та неврахування періодів роботи з 16.02.1994 по та 12.10.1995 та з 03.03.2000 по 09.09.2001, що свідчить про неправильне визначення відповідачем тривалості стажу позивача під час розгляду заяви про призначення пенсії, та протиправність прийнятого рішення про відмову впризанченні пенсії № 511 від 03.12.2024. Виходячи з вище вказаного суд дійшов висновку про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.12.2024 № 511 про відмову в призначенні позивачу пенсії з підстав недостатності стажу позивача статті 2 КАС України, що свідчить про наявність підстав для визнання його протиправним та скасування. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Зважаючи на викладене вище, вимоги позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 27.11.2024 про призначення пенсії із врахуванням висновків суду також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Отже, заявлений позивачем підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи ч задоволення судом вимог позивача, суд вважає за можливе присудити на користь позивача з бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за квитанцією від 04.10.2024 № 37947 в сумі 1211,20 грн.

Беручи до уваги викладене вище, на підставі положень Законів України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Про пенсійне забезпечення та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.12.2024 № 11 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 27.11.2024 з урахуванням висновків суду, викладених в рішенні у цій справі.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 (позивач) адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач) адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, .

Суддя А.С. Михайлик