Справа № 420/269/24
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/269/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 03.08.2023 (вх. від 14.08.2023 №3361), протиправною;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 03.08.2023 (вх. Від 14.08.2023 №3361), про що повідомити позивача.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з травня 2022 р. позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 14.08.2023 позивач звернувся до відповідача з рапортом (зареєстрований 14.08.2023 за № 3361), в якому вимагав провести службове розслідування щодо отримання ним МВТ, АКБ при виконанні бойового завдання в періоді з 23.11.2022 по 05.01.2023, по закінченню розслідування надати довідку за формою 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402. Позивач зазначив в рапорті, що 10.12.2022 під час виконання бойових завдань він разом з молодшим сержантом ОСОБА_2 потрапив під артилерійський обстріл, внаслідок чого отримав контузію. 15.08.2023 позивача виключено з особового складу військової частини НОМЕР_1 наказом № 227. Станом на день пред`явлення позову про результати розгляду рапорту позивача не повідомлено, у зв`язку з чим позивач дійшов висновку, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність. Відповідач протягом тридцяти днів з моменту отримання рапорту був зобов`язаний прийняти одне з наступних рішень: повернути рапорт, передати за належністю або розглянути його по суті.

Ухвалою від 05.01.2024 суд відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в письмовому провадженні без виклику представників сторін, витребував від відповідача документальне підтвердження розгляду рапорту.

Відповідач у листі від 22.02.2024 про надання документів не заперечує факт подання рапорту солдатом ОСОБА_1 , зареєстрованого за вх. № 3361 від 14.08.2023, в якому останній просить призначити службове розслідування по випадку отримання ним МВТ, АКБ при виконанні бойового завдання в період з 23.11.2022 по 05.01.2023 неподалік населеного пункту Озарянівка Донецької області. Даний рапорт був скерований до медичної служби за належністю.

Згідно рапорту начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_3 від 31.08.2023 (вх. № 3695), в ході розгляду рапорту солдата ОСОБА_1 , було проведено перевірку журналу бойових дій військової частими НОМЕР_1 , книги обліку амбулаторних хворих медичного пункту та журналу реєстрації ф-100 та встановлено, що в грудні 2022 солдат ОСОБА_1 звертався до медичного пункту зі скаргами на підвищену температуру, біль в горлі, грудях, сухий кашель. Це відбулося 24.12.2022, було виписано форму 100 (первинну медичну картку) за № 224 з відмітками "захворів", "не бойове". 10.12.2022 та в інші, крім зазначеного, дні солдат ОСОБА_1 до медичного пункту за наданням медичної допомоги не звертався, ф-100 на його ім`я не видавалася. Про отримання травми, контузії тощо солдат ОСОБА_1 не повідомляв безпосередніх командирів та начальників. Відомості щодо поранення (травми, контузії, каліцтва) 10.12.2022 солдата ОСОБА_1 в журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 відсутні. Також встановлено, що 05.04.2023 та в подальші дні солдат ОСОБА_1 до медичного пункту за наданням медичної допомоги не звертався, ф-100 на його ім`я не видавалася. Про отримання травми, контузії тощо солдат ОСОБА_1 не повідомляв безпосередніх командирів та начальників. Відомості щодо поранення (травми, контузії, каліцтва) 05.04.2023 солдата ОСОБА_1 в журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 відсутні. Вважає, що підстави для проведення службових розслідувань відсутні. Ф-100 та довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) не можуть бути видані, оскільки це буде вважатися підміною фактів та шахрайством. Отже, рапорт солдата ОСОБА_1 був своєчасно розглянутий начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 .

Також відповідач надав суду доповідну записку командира НОМЕР_2 артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення В/Ч НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 від 21.02.2024 на ім`я командира В/Ч НОМЕР_1 , в якій зазначено про проведення службової перевірки за рапортом т.в.о. помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи старішого лейтенанта ОСОБА_5 щодо надходження до військової частини НОМЕР_1 ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у справі № 420/133/24. Службовою перевіркою було виявлено подання солдатом ОСОБА_6 двох рапортів від №№ 3360 та 3361 від 14.08.2023 про отримання ним МВТ. АКТ при виконанні бойових завдань 10.12.2022 неподалік населеного пункту Озарянівка Донецької області та 05.04.2023 у населеному пункті Часів Яр Донецької області. В доповідній записці вказано, що за медичною допомогою після повернення з бойових завдань позивач не звертався, про отримання травм, контузій, каліцтва не повідомляв безпосередніх командирів, відомості щодо поранення (травми, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_1 в журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 відсутні, тому ф-100 та довідка про обставини травми не можуть бути видані. Також виявлено, що 08.05.2023 ОСОБА_1 госпіталізувався на обстеження в клінічну лікарню Укрзалізниці м. Києва без погодження начальника медичної служби, після закінчення лікування пройшов ВЛК у м. Києві без дозволу начальника медичної служби та не за місцем розташування батальйону, який знаходився на відновленні у Дніпропетровській області. Згідно висновку ВЛК № 10689 від 08.06.2023 позивача визнано "обмежено придатним", був виведений в розпорядження командира батальйону.

Позивач подав заяву 11.03.2024, в якій зазначає, що відповідач не надано жодних доказів розгляду рапорту позивача від 03.08.2023, зареєстрованого 14.08.2023 за вх. № 3360.

17.04.2024 представник позивача подав заяву про стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату правничої допомоги в розмірі 2500 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 проходив військову службу у В/Ч НОМЕР_1 на посаді механіка-водія медичного пункту, 15.08.2023 був виключений з особового складу В/Ч НОМЕР_1 наказом № 227 командира військової частини.

14.08.2023 позивач звернувся до командира В/Ч НОМЕР_1 з рапортом (зареєстрований за №3361), в якому просив провести службове розслідування щодо отримання ним МВТ, АКБ при виконанні бойового завдання в періоді з 23.11.2022 по 05.01.2023 неподалік населеного пункту Озарянівка Донецької обл., по закінченню розслідування надати довідку за формою 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402. До рапорту додано довідку ВЛК № 10682 від 08.06.2023, особисте пояснення, пояснення ОСОБА_7 , пояснення ОСОБА_8 .

В рапорті позивач зазначив, що 10.12.2022 разом з молодшим сержантом ОСОБА_7 та молодшим сержантом ОСОБА_9 , будучи на бойовому чергуванні, очікуючи поранених бійців в/ч НОМЕР_1 неподалік АДРЕСА_1 , потрапили під арт. обстріл, внаслідок чого він ймовірно отримав МВТ, що призвела ЗЧМТ у вигляді кістозно-артрофічних змін правої лобної долі, після травматичної енцефалопатії II ст., лівобічної пірамідної недостатності, церебрастенічного синдрому.

Відповідач стверджує, що даний рапорт був скерований до медичної служби за належністю.

Згідно рапорту начальника медичної служби військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_3 від 31.08.2023 вх. № 3695, в ході розгляду рапортів солдата ОСОБА_1 , які надійшли до військової частини НОМЕР_1 14.08.2023 (вх. № 3360 та вх.3361) було проведено перевірку та встановлено, що солдат ОСОБА_1 до медичного пункту за наданням медичної допомоги |не звертався, ф-100 на його ім`я не видавалася. Про отримання травми, контузії тощо солдат ОСОБА_1 не повідомляв безпосередніх командирів та начальників. Відомості щодо поранення (травми, контузії, каліцтва) 10.12.2022 солдата ОСОБА_1 , в журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 відсутні. Вважає, що підстави для проведення службових розслідувань відсутні. Ф-100 та довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) не можуть бути видані, оскільки це буде вважатися підміною фактів та шахрайством.

З довідки від 08.06.2023 № 10682 військово-лікарської комісії, солдату ОСОБА_10 , 1975 р.н., проведено медичний огляд у гарнізонній військово-лікарській комісії НВМКЦ "ГВКГ" 08.06.2023. Діагноз та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) Наслідки перенесеної ЗЧМТ (анамнестично 2022-2023 та за даними МРТ) у вигляді кістозно-артрофічних змін правої лобної долі, після травматичної енцефалопатії II ст., лівобічної пірамідної недостатності, церебрастенічного синдрому. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби (довідка про травму не надана). Хронічкий вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт, ускладнений килою міжхребцевого диску L5-S1 больовий, м`язево-тонічний синдром при незначному порушенні функції. Хронічний гастродуоденіт у фазі ремісії. Кіста печінки (S8, d=21мм). Короткозорість в 0,5D правого ока. Порушення толерантності до глюкози. Хронічна двобічна кондуктивна приглухуватість зі сприйняттям ШМ 4,5 м. на обидва вуха. Множинний ускладнений карієс зубів. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. На підставі статей 75-6, 23-г, 49-в, 52-г графи II Розкладу хвороб, обмежено придатний до військової служби.

Посилаючись на те, що рапорт позивача не був розглянутий у встановленому порядку та строки, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" встановлено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України. Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Так, статтею 59 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" передбачено обов`язок командира знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби обумовлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (ст. 31 Статуту).

Відповідно до Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ) вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно пп. 14, 110-113 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердж. Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності. Заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції. Військовослужбовці, які подали заяву чи скаргу, мають право: особисто викласти свої аргументи особі, яка перевіряє заяву чи скаргу, звернутися з вимогою залучити до розгляду свідків; подати додаткові матеріали, що стосуються справи, або клопотати, щоб їх вимагав командир (начальник) або орган, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім під час розгляду заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; ознайомитися з матеріалами перевірки заяви чи скарги; оскаржити прийняте за їх заявою чи скаргою рішення в суді; вимагати відшкодування завданих їм збитків у встановленому законом порядку. Подання скарги військовослужбовцями не звільняє їх від виконання своїх службових обов`язків і наказів командирів (начальників).

Вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.(п.115 ДС)

П. 117 ДС передбачає. що пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Суд, зазначає, що рапорт це вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим зверненням військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Порядок розгляду звернень на час подання позивачем рапорту визначений Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердж. наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735. Відповідно до цієї Інструкції у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян має забезпечуватись кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень.

До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі дії, унаслідок яких:

порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

незаконно покладено на громадянина будь-які обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (п.5 )

Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів. Для регулювання термінів розгляду рапортів на час виникнення спірних відносин застосовувались норми цивільного законодавства, зокрема Закону України "Про звернення громадян". А відповідно до нього звернення можуть розглядатися та вирішуватися невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня отримання їх у разі, якщо вони не потребують додаткового вивчення. Загальний строк - один місяць та за необхідності може бути продовжений до 45 днів.

Відповідь на рапорт військовослужбовця має бути письмовою. Це стосується і відповіді з відмовою. Так, відповідно до статуту ЗСУ відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Суд зазначає, що отримання рапорту представник відповідача підтверджує і у відзиві на позовну заяву. Вбачається, що у направленому відповідачу рапорті позивач порушив питання, зокрема, про проведення службового розслідування та видачу довідки за формою 5 про обставини травми, контузії, каліцтва.

Формальним вимогам рапорт позивача відповідав, інших підстав для відмови в його розгляді не існувало. Але відповідач не повернув рапорту позивачу, не передав за належністю та не розглянув його по суті, фактично рішень за результатами розгляду рапорту не прийнято, будь-яких відповідей на адресу позивача не надано, доказів протилежного до суду не надано, матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт. Суд акцентує увагу на тому, що в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про переведення на іншу посаду.

Суд критично оцінює посилання відповідача про те, що звернення позивача розглянуто, про що свідчить рапорт начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_3 від 31.08.2023 (вх. № 3695), оскільки вказаний рапорт не звільняє відповідача від обов`язку щодо надання відповіді на поданий позивачем рапорт у визначений законодавством України строк та спосіб.

Таким чином, на час розгляду справи до суду не надано доказів розгляду командиром Військової частини НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 (вх. від 14.08.2023 №3361), що свідчить про бездіяльність відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Суд приходить до висновку, що, з метою відновлення порушеного права позивача, ефективним та належним способом захисту прав останнього є зобов`язання військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 03.08.2023 (вх. 14.08.2023 №3361), про що повідомити позивача.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог .

Судові витрати у вигляді судового збору по справі відсутні.

Щодо заяви представника позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату правничої допомоги в розмірі 2500 грн., то вона не підлягає задоволенню, оскільки представник позивача не є адвокатом, а є юристом, який надає юридичні послуги.

Стаття 134 КАС України до витрат на професійну правничу допомогу відносяться тільки витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Поняття адвокатської діяльності та підприємництва чітко визначені чинним законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (надалі -Закон) визначено, що адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом, здійснює виключно адвокат - фізична особа.

Адвокатська діяльність є незалежною професійною діяльністю адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону).

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 03.08.2023 (вх. від 14.08.2023 №3361).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 03.08.2023 (вх. від 14.08.2023 №3361), про що повідомити ОСОБА_1 у встановлений законом строк.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА