Справа № 480/121/25
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2025 року Справа № 480/121/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/121/25
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області
про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій з урахуванням уточнення просить:
2.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності - з 02.11.1985 по 01.06.1987 р. та з 02.06.1987 по 12.07.1988 р., згідно записів під № 6, №7, №8, №9, № 10, що є в трудовій книжці НОМЕР_1 виданої 20.01.1982.
Також позивач просить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 1211, 20 грн.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що після досягнення пенсійного віку, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, надавши необхідні документи.
19.11.2024 року за результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області відмовлено у її задоволенні, мотивуючи відсутністю необхідного страхового стажу після досягнення віку 60 років.
Зазначено, що при вивченні наданих документів для призначення пенсії за віком страховий стаж становить 27 років 10 місяців 15 днів та до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , а саме:
- з 02.11.1985 по 01.06.1987, оскільки у записі про звільнення відсутній номер наказу;
- з 02.06.1987 по 12.07.1988, оскільки у записі про прийом на роботу відсутній номер наказу.
Для зарахування зазначених періодів необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи видані підприємствами.
Відповідачем не зараховано трудову діяльність в добровільному спортивному товаристві Колос, де працював на посаді секретаря товариства з 02.11.1985 по 01.06.1987, тобто страховий стаж , що становить 1 р. 7 міс. та трудова діяльність в період з 02.06.1987 по 12.07.1988 у Краснопільській районній раді Всесоюзного добровільного фізкультурно - спортивного товариства (ВДФСО), страховий стаж де становить 1 рік 1 м. 10 днів, оскільки у записі про прийом на роботу відсутній номер наказу, а всього - 2 роки 8 міс 10 днів. З урахуванням цього страхового стажу загальний страховий стаж становить 30 років 6 міс. 25 днів.
Для виходу на пенсію за віком в період особам, що народилися з 01.01.2024 по 31.12.2024 року, необхідно набути страховий стаж - 31 рік.
З урахуванням неврахованого страхового стажу заявник може докупити страховий стаж для призначення пенсії за віком.
Позивач не погоджується з рішенням пенсійного органу, оскільки записи у трудовій книжці підтверджують трудову діяльність у вказаній організації, а оскільки трудова книжка є основним документом, що підтверджує страховий стаж, то дії відповідача щодо відмови у зарахуванні вказаного періоду роботу до страхового стажу є протиправними.
Ухвалою суду від 14.01.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачам копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано до їх електронних кабінетів через систему "Електронний суд", документ доставлено до їх електронних кабінетів 14.01.2025 (а.с. 50, 51).
У встановлений судом строк відповідачі відзивів на позовну заяву не надали.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 13.11.2024 про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 19.11.2024 № 72 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком (а.с. 24).

В обґрунтування рішення зазначено, що пенсійний вік позивача, визначений частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 60 років.

Вік заявника 60 років.

Необхідний страховий стаж, визначений частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 31 рік.

В разі відсутності страхового стажу передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 63 років за наявності необхідного страхового стажу, визначеного частиною 2 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в період з 1 січня 2027 року по 3 1 грудня 2027 року від 24 до 34 років.

Страховий стаж особи становить 27 років 10 місяців 15 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 :

- з 02.11.1985 і по 01.06.1987, оскільки у записі про звільнення відсутній наказ;

- з 02.06.1987 по 12.07.1988, оскільки у записі про прийом на роботу відсутній наказ.

Для зарахування зазначених періодів необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи видані підприємствами, на яких працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання роботи.

Відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу.

Право на пенсійну виплату за наявного страхового стажу набуде 08.11.2027.

Не погодившись з відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За правилами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788) та від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Закон України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

На час спірного періоду роботи позивача діяла Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Так, згідно змісту трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 наявні записи № 7-8 про прийняття 01.11.1985 року ОСОБА_1 на посаду інструктора товариства ДСТ «Колос» та звільнення із займаної посади з 01.06.1987 року (а.с.13).

Також, наявні записи №9-10 про прийняття 01.06.1987 позивача по переводу на посаду інструктора райради ВДФСО профсоюзів та звільнення із займаної посади 12.07.1988 року (а.с.13).

Разом з тим, ГУ ПФУ у Київській області не зараховано спірні періоди роботи до страхового стажу позивача, оскільки в період з 02.11.1985 і по 01.06.1987 у записі про звільнення відсутній наказ та в період з 02.06.1987 по 12.07.1988 у записі про прийом на роботу відсутній наказ.

У свою чергу, суд звертає увагу, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2019 року по справі № 654/890/17.

Також, суд звертає увагу, що в постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що пенсійним органом було протиправно не зараховано спірний період роботи позивача до загального страхового стажу.

З огляду на наведене, порушені пенсійні права позивача підлягають захисту та відновленню шляхом визнання протиправним та скасування відповідного рішення.

При цьому, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.11.1985 по 01.06.1987 р. та з 02.06.1987 по 12.07.1988 р.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду відповідачі не довели правомірність прийняття спірного рішення та зарахування до страхового стажу періодів роботи, вказаних судом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, сплачений при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 72 від 19.11.2024 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності: з 02.11.1985 по 01.06.1987 р. та з 02.06.1987 по 12.07.1988 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук