Справа № 320/4333/20
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року справа №320/4333/20

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Березанського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управляння юстиції (м. Київ) про визнання протиправною постанову,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Березанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови ВП №59977502 від 05.09.2019 про арешт майна боржника.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 адміністративний позов залишено без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.240 КАС України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 02.09.2022 головуючим суддею визначено Лиска І.Г..

Відповідно до частин 1 та 2 статті 30 КАС України адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, розглядається адміністративним судом, до якого вона надіслана. Спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 залишено дану позовну заяву без руху.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.03.2021 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №140/1938/21.

Ухвалами Волинського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 поновлено провадження у справі та дану справу передано до Київського окружного адміністративного суду для розгляду за підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 25.05.2022 головуючим суддею визначено Лиска І.Г.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду адміністративну справу прийнято до провадження та розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Учасники справи подали клопотання про здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

За правилами ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначає, що 01 жовтня 2021 року позивачка дізналася, що на майно її сина ОСОБА_2 було накладено арешт у межах виконавчого провадження № 59977502 з примусового виконання вимоги про сплату боргу № 17012-51 від 10.05.2019 23.02.2011 року виданої ГУ ДФС у Київській області про стягнення з ОСОБА_2 борг (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на користь держави в розмірі 2754,18 грн. Позивачка вважає постанову ВП №59977502 від 05.09.2019 протиправною та такою, що прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Відповідач подав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

01.10.2019р. ОСОБА_2 , син Позивачки, отримав рекомендований лист від Березанського міського відділу державної виконавчої служби з Постановою про арешт майна боржника під реєстраційним номером ВП № 59977502 від 05.09.2019 та Постановою про відкриття виконавчого провадження під реєстраційним номером ВП № 59977502 від 05.09.2019.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження старшим державним виконавцем Березанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кушнєровою Марією Іванівною, розглянуто заяву про примусове виконання на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-17012-51 виданої 10.05.2019 ГУ ДФС у Київській області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 борг (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на користь держави в розмірі 2754,18 грн.

Постановою про арешт майна боржника під реєстраційним номером ВП № 59977502 від 05.09.2019 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ФОП ОСОБА_2 .

За для захисту порушених прав Позивачем було подано скаргу до контролюючого органу.

За результатами розгляду скарги Відповідачем надано відповідь від 29.10.2019, в якій роз`яснено, що всі виконавчі дії здійснені на підставі Закону України «Про виконавче провадження», а саме: стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та Про виконавче провадження від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). На час вирішення справи Закон № 606-XIV втратив чинність на підставі Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 Закону №606-ХІV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Частиною першою статті 5 Закону №606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону №606-ХІV за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Положеннями статті 55 Закону №606-ХІV передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 59 Закону №606-ХІV майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника органу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику.

За наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належить те, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 1 статті 38 Закону №606-ХІV).

Згідно із статтею 39 Закону №606-ХІV якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до статті 25 Закону №606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

02 червня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно із статтею 7 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII зазначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Згідно з частиною 5 статті 59 Закону №1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем Березанського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управляння юстиції (м. Київ) здійснено перевірку зареєстрованих виконавчих проваджень у автоматичній системі виконавчих проваджень (АСВП), якою встановлено, що у відділі на примусовому виконанні не перебували виконавчі провадження відносно ОСОБА_3 .

Вбачається, що у відділі перебувало на виконанні виконавче провадження щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , яке закінчено за пунктом 9, частини 1, статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» 16.06.2020 року, фактично виконано, винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, постанова про зняття арешту з майна.

Так, Постанова про закінчення виконавчого провадження винесена 16.06.2020 року за п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» в якій зазначено п.2 Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання. Також 16.06.2020 року винесена постанова про зняття арешту з майна. Майно під арештом не перебуває, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 .

З урахуванням зазначеного, матеріали справи не містять докази існування незавершеного виконавчого провадження №59977502 від 05.09.2019, відкритого Березанським відділом державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управляння юстиції (м. Київ).

Таким чином, відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність невиконаних зобов`язань позивача у ВП №59977502 та які б підтверджували обґрунтованість існування арешту.

Відтак, з огляду на відсутність підстав для скасування постанови ВП №59977502 від 05.09.2019 про арешт майна боржника, оскільки заборгованість стягнуто та перераховано на рахунок стягувача в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №570 від 14.04.2020, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Березанського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управляння юстиції (м. Київ) про визнання протиправною постанову ВП №59977502 від 05.09.2019 про арешт майна боржника, задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.