Справа № 500/5279/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/5279/24 пров. № А/857/28939/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Мірінович У.А. у м. Тернопіль) у справі № 500/5279/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 01.08.2024 №75 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із розрахунку 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати, зазначеної у довідці Офісу Генерального прокурора від 15.02.2024 №21-30зп, починаючи 16.02.2024 з дня звернення за пенсією.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 01.08.2024 №75 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи по вислузі років, зокрема, до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно архівного витягу з наказу №26/03-03 від 07.02.2024 з 22.02.1996 по 05.11.1996, оскільки дана довідка містить скорочення в написанні прізвища та ініціали, що не відповідає прізвищу даним паспорта. Позивачка не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень та стверджує, що їй протиправно не зараховано період роботу до страхового стажу.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.08.2024 №75 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 22.02.1996 по 05.11.1996 в Борщівському районному центрі соціальних служб для молоді до страхового стажу. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що формальні неточності в написанні скороченого імені та по батькові в довідці не можуть нівелювати відомості про трудову діяльність позивачки та позбавляти її права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею стажу.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання здійснити призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» то суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву позивачки від 25.07.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржили позивач та відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в тернопільській області.

Позивач у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову та в цій частині прийняти нове, яким позов задовольнити повністю шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із розрахунку 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати, зазначеної у довідці Офісу Генерального прокурора від 15.02.2024 №21-30зп, починаючи 16.02.2024 з дня звернення за пенсією.

В свою чергу, відповідач у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Відзиви на апеляційні скарги поданий не були. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційні скарги не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційні скарги подані на рішення суду першої інстанції, які ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 починаючи з 16.02.2024 неодноразово зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.02.2024 №75 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи по вислузі років.

В подальшому рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 75 від 13.05.2024, позивачці теж відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи по вислузі років.

Позивачка звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.06.2024 року у справі № 607/6455/24 заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступних документів, виданих на прізвище « ОСОБА_2 »: 1) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №1 ВІД 02 січня 2024 року; 2) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №2 від 10 січня 2024 року; 3) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №3 від 10 січня 2024 року; 4) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №4 від 10 січня 2024 року; 5) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №5 від 10 січня 2024 року; 6) розпорядження за №33 від 01 жовтня 2001 року; 7) розпорядження за №27 від 02 вересня 1997 року; 8) розпорядження за №33 від 22 вересня 1997 року; 9) розпорядження за №3 від 13 лютого 1998 року; 10) розпорядження за №14 від 30 квітня 1998 року; 11) розпорядження за №18 від 11 червня 1999 року; 12) розпорядження за №14 від 10 травня 1999 року.

Отримавши рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06.06.2024 у справі №607/6455/24, позивачка 25.07.2024 звернулась із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, до якої долучила рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06.06.2024 у справі № 607/6455/24 та інші підтверджуючі стаж документи.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві прийняло рішення №75 від 01.08.2024 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з недостатністю стаж роботи за вислугу років 25 років.

У рішенні вказано, що страховий стаж позивачки становить - 29 років 07 місяців 05 днів, стаж роботи на прокурорських посадах та за вислугу років становить 22 роки 04 місяці 15 днів.

До страхового стажу позивачки не зараховано період згідно архівного витягу з наказу №26/03-03 від 07.02.2024 (з 22.02.1996 по 05.11.1996), оскільки довідка містить скорочення в написанні прізвища та ініціали.

Позивачка не погоджується з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Нормами ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема з 01.10.2020 і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

З аналізу наведеної норми вбачається, що право на пенсійне забезпечення за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» виникає у прокурорів, які на день звернення мають необхідну кількість вислуги років (тобто загальний стаж), з якої у тому числі наявний необхідний визначений Законом стаж роботи на посадах прокурорів.

Згідно ч. 6 ст. 86 Закону № 1697 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи: на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Відповідно до ч. 8 ст. 86 Закону № 1697-VII право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

В даному випадку, при зверненні позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, їй необхідно мати загального стажу - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Як згадувалось вище, за результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві прийняло рішення №75 від 01.08.2024 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з недостатністю стаж роботи за вислугу років 25 років.

Зокрема, у рішенні вказано, що страховий стаж позивачки становить - 29 років 07 місяців 05 днів, стаж роботи на прокурорських посадах та за вислугу років становить 22 роки 04 місяці 15 днів.

До страхового стажу позивачки не зараховано період згідно архівного витягу з наказу №26/03-03 від 07.02.2024 (з 22.02.1996 по 05.11.1996), оскільки довідка містить скорочення в написанні прізвища та ініціали.

Щодо неврахованого відповідачем до вислуги років періоду з 22.02.1996 по 05.11.1996 то колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110 (далі - Інструкція №58) передбачено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3. Інструкції № 58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4 Інструкції №58).

Згідно з пунктів 5.5, 5.6 Інструкції №58 якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї).

При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис «Замість видано дублікат», а книжка повертається її власнику. При працевлаштуванні на нове місце роботи працівник зобов`язаний пред`явити дублікат трудової книжки.

Дублікат трудової книжки також може бути виданий за новим місцем роботи у зв`язку з відсутністю доступу до трудової книжки працівника внаслідок надзвичайної ситуації, передбаченої Кодексом цивільного захисту України, або проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник.

Дублікат видається на підставі заяви працівника та отриманої ним у письмовому вигляді інформації зі штабу з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації про виникнення надзвичайної ситуації або Антитерористичного центру при Службі безпеки України про проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник, що надається в довільній формі.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що в позовній заяві позивачка вказувала, що її трудова книжка обгоріла під час захоплення приміщення прокуратури Тернопільської області у лютому 2014 року, у зв`язку із чим 03.03.2014 прокуратурою Тернопільської області, органом, у якому вона працювала на той момент позивачка, видано дублікат трудової книжки.

Згідно наявної в матеріалах справи копії дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої 03.03.2014 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка у спірний період:

22.02.1996 прийнята на посаду провідного спеціаліста з питань інформаційно-консультативної роботи Борщівського районного центру соціальних служб для молоді, присвоєно 15 ранг державного службовця, підстава Наказ №2-к від 22.02.1996;

05.11.1996 звільнено з посади згідно статті 38 КЗпП України підстава Наказ №2-к від 05.11.1996.

Судом встановлено, що позивачка зверталась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення,

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.06.2024 по справі №607/6455/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120036727) заяву ОСОБА_1 задоволено, встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступних документів, виданих на прізвище « ОСОБА_2 »: 1) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №1 ВІД 02 січня 2024 року; 2) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №2 від 10 січня 2024 року; 3) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №3 від 10 січня 2024 року; 4) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №4 від 10 січня 2024 року; 5) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за №5 від 10 січня 2024 року; 6) розпорядження за №33 від 01 жовтня 2001 року; 7) розпорядження за №27 від 02 вересня 1997 року; 8) розпорядження за №33 від 22 вересня 1997 року; 9) розпорядження за №3 від 13 лютого 1998 року; 10) розпорядження за №14 від 30 квітня 1998 року; 11) розпорядження за №18 від 11 червня 1999 року; 12) розпорядження за №14 від 10 травня 1999 року.

Рішення набрало законної сили 18.07.2024.

Вказаним рішенням суду встановлено:

« ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серп НОМЕР_2 від 03 серпня 1974 року, виданим Боршівським районним відділом РАЦС Тернопільської області.

08 серпня 1997 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_5 », це підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 11 липня 2007 року, виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області

06 листопада 2008 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 06 листопада 2008 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Після розірвання шлюбу колишній дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_2 ». 16 квітня 2011 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 16 квітня 2011 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

У паспорті громадянина України № НОМЕР_6 , виданому 6110 від 02 грудня 2019 року, прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено « ОСОБА_1 ».

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у своєму рішенні № 75 від 01.08.2024 зазначає, що до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно архівного витягу з наказу №26/03-03 від 07.02.2024 з 22.02.1996 по 05.11.1996, оскільки дана довідка містить скорочення в написанні прізвища та ініціали, що не відповідає прізвищу даним паспорта.

Судом досліджено вказану довідку, зі змісту якої встановлено, що з архівного витягу з наказів з особового складу Борщівський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за №26/03-03 від 07 лютого 2024 року, складеного КУ «Трудовий архів» Борщівської міської ради, наказом за №2-к від 22 лютого 1996 року ОСОБА_3 прийнято на посаду провідного спеціаліста з питань інформаційно-консультативної роботи з посадовим окладом, що відповідає сьомій категорії 15 рангу державного службовця. Наказом за №14-к від 05 листопада 1996 року ОСОБА_3 звільнено з роботи за власним бажанням.

Щодо невідповідності прізвища паспортним даним у довідці, суд, із врахуванням обставин встановленим судовим рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.06.2024 по справі №607/6455/24, встановив, що 08.08.1997 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_5 », 06.11.2008 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано, після розірвання шлюбу колишній дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_2 ». 16.04.2011 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 від 16 квітня 2011 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

Щодо зазначення довідці у записі про звільнення з роботи неповного ім`я та по батькові позивачки, а саме ОСОБА_3 , то колегія суддів вважає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації; за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Крім того, як вірно підмітив суд першої інстанції, що орган пенсійного фонду має усі правові підстави для того, щоб самостійно витребовувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, проведення перевірки, зустрічної перевірки для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Разом з цим, у спірних правовідносинах пенсійним органом не подано жодного доказу щодо вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності записів у дублікаті трудової книжки.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачу протиправно не зараховано до її страхового стажу спірний період, оскільки він підтверджений дублікатом трудової книжки, який виданий юридичною особою за місцем роботи позивача.

Щодо доводів ОСОБА_1 про наявність підстав для задоволення позову шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із розрахунку 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати, зазначеної у довідці Офісу Генерального прокурора від 15.02.2024 №21-30зп, починаючи 16.02.2024 з дня звернення за пенсією, то апеляційний суд поділяє твердження суду першої інстанції, що задоволення зазначеної позовної вимоги буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та прийняттям рішення замість нього, що не входить до компетенції суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційних скарг не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року у справі № 500/5279/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар