Справа № 380/1651/25
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2025 рокусправа № 380/1651/25

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до суду із позовом до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Прорізна, 2; ), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача - Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення незаконними та протиправними, щодо надання або оприлюднення недостовірної або неповної інформації на запит № ВСП001/01/12/24-9 від 01.12.2024 та незаконного вимагання сплати коштів по рахунку № 18/18 від 19.12.2024;

зобов`язати відповідача - Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення надати запитувачу ОСОБА_1 повну, точну та достовірну запитувану інформацію, викладену у запиті № ВСП001/01/012/24-9 від 01.12.2024 без стягнення плати за друк та копіювання документів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.12.2024 звернувся до відповідача із запитом на публічну інформацію, у якій просив надати щомісячні копії табелю обліку робочого часу голови Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення ОСОБА_2 за період з 01.07.2024 по 30.11.2024. Відповідач у відповіді на запит зазначив, що обсяг запитуваної інформації становить 14 сторінок та запропонував відшкодувати витрати, пов`язані з їх друком. Разом з відповіддю відповідач надав копії табелів обліку робочого часу працівників Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення за період з серпня по листопад 2024 року. Позивач вважає, що такими незаконними діями відповідача щодо безпідставного надання на запит позивача копій документів, які ним не запитувались, штучно створена ситуація, в якій за рахунок зайво наданих копій утворилась запитувана інформація у кількості більше 10 сторінок. Вказане зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою від 03.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач 24.02.2025 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтований тим, що частинами 1, 2 ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. За таких обставин, 10 перших сторінок у відповідь на запит про надання публічної інформації надаються безкоштовно, тоді як відшкодування позивачем фактичних витрат на копіювання і друк документів повинно здійснюватися з одинадцятої сторінки. Відповідач зазначає, що в Національній раді відсутній відомчий розпорядчий акт, яким затверджено Порядок (Правила, Положення) ведення Табелю обліку використання робочого часу та його індивідуальну форму, про що повідомлявся позивач. Тому, для обліку робочого часу членів Національної ради України, використовується типова форма № П-5 «Табель обліку використання робочого часу», затверджена Наказом Державної служби статистики України від 05.12.2008 № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», яка складається з двох аркушів: титульна сторінка табеля обліку використання робочого часу та безпосередньо «Табель обліку робочого часу», що є єдиним документом. Форма № П-5 має рекомендаційний характер, який полягає в тому, що за необхідності вона може бути доповнена іншими показниками, потрібними для обліку робочого часу. Отже, оскільки у Національній раді не ведеться окремо щомісячно документ «Табель обліку робочого часу голови Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення» як було запитано позивачем, тому, оскільки зазначену інформацію у тому вигляді, у якому створено запит, Національна рада не отримувала, не створювала під час своєї діяльності та не зобов`язана була створювати, у відповіді на запит відповідач надав табелі обліку робочого часу членів Національної ради та керівника апарату Національної ради з 01.07.2024 по 30.11.2024 за типовою форму № П-5 «Табель обліку використання робочого часу». Враховуючи, що позивач просить надати саме щомісячні копії табелю обліку робочого часу, які в свою чергу включають в себе відомості за весь звітний період, відповідачем надано запитувану інформацію в повному обсязі та у відповідності до затвердженої форми.

Позивач 21.02.2025 подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що перед скеруванням запиту до розпорядника інформації ним були опрацьовані нормативно-правові документи, які містяться у мережі Інтернету і які регламентують порядок складання табелів обліку робочого часу працівників установ, органів державної влади та місцевого самоврядування, у яких зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам на підставі табелів обліку робочого часу двічі на місяць. Тобто, табелі обліку робочого часу у таких установах складаються два рази на місяць. Але позивач не володів інформацією про фактичні обставини складання та наявності табелів обліку робочого часу у розпорядника інформації, тому просив надати щомісячні копії табелів обліку робочого часу голови Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення ОСОБА_2 за проміжок часу з 01.07.2024 по 30.11.2024.

Відповідач 03.03.2025 подав заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що типова форма № П-5 складається з двох частин. У першій Табель обліку використання робочого часу (наведені умовні позначення елементів робочого часу з визначеними літерними та цифровими кодами). У другій Табель обліку робочого часу (кожному працівникові відводиться окремий рядок, поділений на дві частини): у одній частині щодня вносять відомості про відпрацьовані години або неявки на роботу; у іншій - умовними позначеннями відзначають характеристики відпрацьованих годин (надурочні, нічні, години роботи у вихідні та святкові дні тощо) та причини нез`явлень на роботу види відпусток, тимчасова непрацездатність, прогули, простої, страйки, переведення на неповний робочий день тощо. Таким чином, табель обліку робочого часу є невід`ємною частиною затвердженої форми та не може надаватись окремо без титульного аркуша, який містить ідентифікуючі відомості про юридичну особу, звітний період, дату складання табеля та умовні позначення. Крім того, облік робочого часу членів Національної ради та керівника апарату Національної ради ведеться консолідовано, відповідно до типової форми № П-5 «Табель обліку використання робочого часу» (далі за текстом - Табель), а тому індивідуального табеля обліку робочого часу голови Національної ради не передбачено.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

01 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення із запитом на публічну інформацію №ВСП001/01/12/24-9, у якому просив надати щомісячні копії табелю обліку робочого часу голови Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення Герасим`юк Ольги Володимирівни за проміжок з 01.07.2024 по 30.11.2024.

Листом від 23.12.2024 №07/379 відповідач повідомив позивача, що відповідно до статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Згідно зі статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, якщо особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком. Відтак вказані документи надаються після підтвердження повної оплати рахунку за здійснення оплати фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію. Разом з вказаною відповіддю відповідач надав позивачу рахунок на здійснення оплати на суму 18,16 грн та копії запитуваних документів на 10 сторінках, де були, зокрема копії табелів обліку використання робочого часу та копії табелів обліку робочого часу голови, заступників голови, відповідального секретаря, членів та керівника апарату Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення.

28.12.2024 позивач повторно звернувся до відповідача із запитом на публічну інформацію №ВСП001/28/12/24-1, у якому заявив про незгоду із зазначеними у відповіді від 23.12.2024 №07/379 аргументами відмови. Зазначив, що йому безпідставно були надані копії табелів обліку використання робочого часу, про надання яких він не просив та що у його запиті містилось прохання про надання копії табеля обліку робочого часу лише голови Національної ради, а не всіх її членів. У зв`язку із цим просив надати щомісячні копії табелю обліку робочого часу голови Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення ОСОБА_2 за проміжок з 01.07.2024 по 30.11.2024.

Листом від 03.01.2025 №07/4 відповідач повідомив позивача, що для обліку робочого часу членів Національної рада України, використовується типова форма № П-5 «Табель обліку використання робочого часу», затверджена Наказом Державної служби статистики України від 05.12.2008 № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», яка складається з двох аркушів: титульна сторінка табеля обліку використання робочого часу та безпосередньо «Табель обліку робочого часу», що є єдиним документом. Таким чином, табель обліку робочого часу є невід`ємною частиною затвердженої форми та не може надаватись окремо без титульного аркуша, який містить ідентифікуючі відомості про юридичну особу, звітний період, дату складання табеля та умовні позначення. Крім того, облік робочого часу членів Національної ради та керівника апарату Національної ради ведеться консолідовано, відповідно до типової форми № П-5 «Табель обліку використання робочого часу», а тому індивідуального табеля обліку робочого часу голови Національної ради не передбачено.

06.01.2025 позивач звернувся до відповідача із запитом на публічну інформацію №ВСП001/06/01/25-1, у якому просив, зокрема, надати інформацію про наявність/відсутність у Національній раді України з питань телебачення і радіомовлення Порядку ведення Табелів обліку робочого часу у 2020-2024 роках.

Листом відповідач повідомив позивача, що в Національній раді України з питань телебачення і радіомовлення відсутній розпорядчий акт, яким затверджено Порядок (Правила, Положення) ведення Табелю обліку робочого часу.

Вважаючи, що відповідач не розглянув запит позивача на публічну інформацію №ВСП001/01/12/24-9 в належному порядку, визначеному законом, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VІ).

Відповідно до ст.1 Закону №2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п.1, 3 ч.1 ст.3 Закону №2939-VІ право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом та максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону №2939-VІ доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону №2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

Згідно з ч.2 ст.13 Закону №2939-VІ до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в вказаній статті, у порядку, передбаченому вказаним Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону №2939-VІ на розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини 1 та в частині 2 вказаної статті, вимоги зазначеного Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (ч.4 ст. 13 Закону №2939-VІ).

Статтею 14 Закону №2939-VІ передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з ч.1-4 ст. 19 Закону №2939-VІ запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Частина 5 статті 19 Закону №2939-VІ передбачає, що запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі

Відповідно до ч.1, 4 ст.20 Закону №2939-VІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що з запитом на інформацію до розпорядника інформації має право звернутися фізична особа. Запит може надаватися у письмовій формі чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Розпорядник повинен надати відповідь на запит не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Проте, строк може бути продовженим у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних.

Статтею 21 Закону №2939-VI передбачено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. При наданні особі інформації про неї та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується, крім випадків надання інформації у сфері реєстрації викидів та перенесення забруднювачів і відходів. Надання інформації у сфері реєстрації викидів та перенесення забруднювачів і відходів здійснюється в порядку, визначеному частинами першою - третьою цієї статті.

Аналіз змісту положень ч.2 ст.21 Закону №2939-VI дає підстави для висновку, що у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з копіюванням документів понад встановлений обсяг. Тобто копії десяти сторінок документу надаються безкоштовно.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 у справі №818/40/17.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону №2939-VІ розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст. 22 Закону №2939-VІ відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (ч.3 ст. 22 Закону №2939-VІ).

Згідно з ч. 4 ст. 22 Закону №2939-VІ у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 23 Закону №2939-VІ рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до ст. 15 вказаного Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

За змістом позовних вимог позивач звернувся до відповідача із запитом, у якому просив надати щомісячні копії табелю обліку робочого часу голови Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення Герасим`юк Ольги Володимирівни за проміжок з 01.07.2024 по 30.11.2024. На вказаний запит було надано відповідь, у якій позивача повідомлено, що обсяг запитуваної інформації становить більше 10 сторінок та запропоновано відшкодувати витрати, пов`язані з друком та копіюванням документів. Окрім того, надано 10 сторінок із запитуваною інформацією. Позивач не погодився із такою відповіддю та зазначив, що йому безпідставно були надані копії табелів обліку використання робочого часу, про надання яких він не просив та що у його запиті містилось прохання про надання копії табеля обліку робочого часу лише голови Національної ради, а не всіх її членів. Відповідач у свою чергу повідомив, що облік робочого часу членів Національної ради та керівника апарату Національної ради ведеться консолідовано, відповідно до типової форми № П-5 «Табель обліку використання робочого часу», а тому індивідуального табеля обліку робочого часу голови Національної ради не передбачено.

Відповідно до п.2 розділу «І. Загальні положення» Правил внутрішнього службового розпорядку для працівників Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, затверджених протоколом №1 від 02.04.2021 загальних зборів працівників апарату Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (далі Правила), визначено, що дія Правил поширюється на членів Національної рада України з питань телебачення і радіомовлення в частині, зокрема: порядку ведення табелю обліку робочого часу.

Відповідно до п.7 розділу «V. Робочий час і відпочинок» Правил, табелювання виходу на роботу працівників Національної ради ведуть керівники структурних підрозділів. Табель обліку робочого часу, підписаний керівником структурного підрозділу до 12 та 22 числа поточного місяця передається до управління фінансової та бухгалтерської служби для нарахування заробітної плати. Табель обліку робочого часу членів Національної ради ведеться службовою особою управління персоналом. Необхідні уточнення на кінець місяця вноситься до коригуючого табеля.

Суд встановив, що в Національній раді відсутній відомчий розпорядчий акт, яким затверджено Порядок (Правила, Положення) ведення Табелю обліку використання робочого часу та його індивідуальну форму. Про вказане було повідомлено позивача листом відповідача від 10.01.2025 за вих.№07/18.

Водночас, для обліку робочого часу членів Національної рада України використовується типова форма № П-5 «Табель обліку використання робочого часу», затверджена Наказом Державної служби статистики України від 05.12.2008 №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», яка складається з двох аркушів: титульна сторінка табеля обліку використання робочого часу та безпосередньо «Табель обліку робочого часу», що є єдиним документом. Форма №П-5 має рекомендаційний характер, який полягає в тому, що за необхідності вона може бути доповнена іншими показниками, потрібними для обліку робочого часу.

Суд вказує, що типова форма №П-5 складається з двох частин. У першій Табель обліку використання робочого часу (наведені умовні позначення елементів робочого часу з визначеними літерними та цифровими кодами). У другій Табель обліку робочого часу (кожному працівникові відводиться окремий рядок, поділений на дві частини): у одній частині щодня вносять відомості про відпрацьовані години або неявки на роботу; у іншій умовними позначеннями відзначають характеристики відпрацьованих годин (надурочні, нічні, години роботи у вихідні та святкові дні тощо) та причини нез`явлень на роботу види відпусток, тимчасова непрацездатність, прогули, простої, страйки, переведення на неповний робочий день тощо.

Отже, табель обліку робочого часу є невід`ємною частиною затвердженої форми та не може надаватись окремо без титульного аркуша, який містить ідентифікуючі відомості про юридичну особу, звітний період, дату складання табеля та умовні позначення.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що облік робочого часу членів Національної ради та керівника апарату Національної ради ведеться консолідовано, відповідно до типової форми №П-5 «Табель обліку використання робочого часу», тобто індивідуального табеля обліку робочого часу голови Національної ради не передбачено.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30.09.2013 №11 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» виокремлено такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. Щодо несуб`єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Отже, у разі надходження до відповідача запиту про надання публічної інформації, яка є у нього в розпорядженні, за відповідності такого запиту вимогам законодавства та за відсутності підстав для відмови у задоволенні такого запиту, останній зобов`язаний розглянути такий запит та надати відповідну інформацію.

Разом із цим, як уже зазначено судом, відповідно до норм Закону №2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом; запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Також у пункті 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).

З наведеного випливає, що збереженість на матеріальних носіях як головна властивість інформації означає, що вона повинна бути викладена у письмовій, аудіовізуальній. електронній чи іншій матеріальній формі та зафіксована відповідно на папері, магнітній, кіно-, фотоплівці, оптичному диску або іншому носієві. виникнення правовідносин щодо неї публічна інформація повніша бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом діяльності. Закон №2939-VI не регулює відносин зі створення публічної інформації, предметом його регулювання є діяльність з приводу інформації, яка вже існує (створена, отримана, знаходиться у володінні) па момент виникнення конкретних інформаційних відносин з приводу неї.

Вказане узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 22.10.2020 у справі №820/4259/17.

Тобто, визначальним для публічної інформації є те. що вона заздалегідь повинна бути готовим, зафіксованим будь-якими засобами та на будь-яких носіях продуктом та знаходитись у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Отже, не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію. Адже розпорядник може надати лише ту інформацію, яка вже існувала і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям запиту доступу до публічної інформації, а тому відповідно не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.01.2019 у справі №9901/622/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №9901/925/18.

Враховуючи встановлені обставини справи про те, що у Національній раді не ведеться окремо щомісячно документ «Табель обліку робочого часу голови Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення», суд приходить до висновку, що зазначену інформацію у тому вигляді, у якому створено запит, Національна рада не отримувала, не створювала під час своєї діяльності та не зобов`язана була створювати, що свідчить про відсутність у надісланого позивачем інформаційного звернення ознак інформаційного запиту в розумінні Закону № 2939-VI.

При цьому суд враховує, що відповідач у відповіді на запит надав табелі обліку робочого часу членів Національної ради та керівника апарату Національної ради за період з 01.07.2024 по 30.11.2024 за типовою формою №П-5 «Табель обліку використання робочого часу», затвердженою Наказом Державної служби статистики України від 05.12.2008 №489, які, серед іншого, містять інформацію щодо табелю обліку робочого часу голови Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення ОСОБА_2 за період з 01.07.2024 по 30.11.2024. Вказаним спростовуються доводи позивача про надання зайвих копій та безпідставного нарахування йому запитуваної інформації в обсязі 14 сторінок.

Суд зазначає, що доступ до публічної інформації не повинен використовуватися як спосіб (механізм) для створення змістовно нової інформації (за винятком ситуацій, коли певна інформація мала б бути у володінні розпорядника), а так само для з`ясування / встановлення певних обставин (даних, відомостей). Тому якщо інформаційний запит - навіть за умови, що він відповідає вимогам щодо свого оформлення, - передбачає створення чогось нового, невластивого чи такого, що виходить за межі правового статусу (компетенції) розпорядника публічної інформації, то йдеться вже не про «доступ» до публічної інформації, порядок здійснення якого покликаний регламентувати Закон № 2939-VI, а про «створення» затребуваної (бажаної) інформації, що подекуди може охоплювати також встановлення додаткових обставин (відомостей, фактів). Останнє за своєю суттю підміняє поняття «доступ» до публічної інформації на її «продукування», що в такому разі спонукає вдаватися до таких методів і способів, які не властиві для правовідносин, пов`язаних з публічною інформацією, надто коли зважити на мету їх нормативного регулювання, яка визначена в Законі № 2939-VI.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2024 у справі №990/11/24.

Отже, вказане свідчить про невідповідність запитуваної позивачем інформації вимогам до інформаційного запиту, визначеним Законом № 2939-VI, оскільки запит стосувався фактично створення відповідачем нової інформації, а не отримання заздалегідь зафіксованої інформації, що виходить за межі правовідносин, врегульованих Законом №2939-VI.

При цьому суд враховує, що відповідач фактично не відмовив позивачу у наданні запитуваної інформації, а лише запропонував останньому відшкодувати витрати, пов`язані з друком та копіюванням документів, що повністю узгоджується із вимогами статті 21 Закону №2939-VI.

Відтак доводи позивача про відмову у наданні йому публічної інформації, надання йому неповної та недостовірної інформації та протиправності вимоги про відшкодування витрат на друк і копіювання як підставу для задоволення його позову не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи з огляду на встановлені судом обставини.

На основі вищенаведеного суд приходить до висновку, що дії відповідача при розгляді запиту позивача на інформацію були вчинені у відповідності до чинного законодавства, а тому підстав для визнання їх противпраними суд не вбачає.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові в позові судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, пп. 15.5 п.15 розділу Перехідні положення КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Прорізна, 2; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяЧаплик Ірина Дмитрівна