Справа № 160/34049/24
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
24 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії) в розмірі 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за період з 11.08.2024 по 13.08.2024, з 13.08.2024 по 04.09.2024, з 03.09.2024 по 01.10.2024, з 01.10.2024 по 22.10.2024.
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), в розмірі 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, встановленої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 за період з 11.08.2024 по 13.08.2024, з 13.08.2024 по 04.09.2024, з 03.09.2024 по 01.10.2024, з 01.10.2024 по 22.10.2024, з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 .
11 серпня 2024 року ОСОБА_1 під час безпосередньої участі у бойових діях у заходах з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України отримав поранення пов`язане із захистом Батьківщини.
У період з 11.08.2024 року по 22.10.2024 року ОСОБА_1 у зв`язку з отриманим пораненням перебував на стаціонарному лікуванні в різних медичних закладах України та у відпустці.
ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 оскільки за період з 11.08.2024 по 13.08.2024, з 13.08.2024 по 04.09.2024, з 03.09.2024 по 01.10.2024, з 01.10.2024 по 22.10.2024 року не отримав додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 року №168, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
13 січня 2025 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву вх.№1590/25, в якому представник відповідача з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.
Порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн. за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії) регламентується Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260.
Відповідно до абзацу 4 пункту 11 розділу XXXIV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Відповідно до пункту 13 розділу XXXIV Порядку №260 військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.
З моменту отримання поранення 11.08.2024 року ОСОБА_1 знаходився на лікуванні по пораненню, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №242 від 11.08.2024 року (факт вибуття до лікувального закладу у зв`язку з отриманням поранення) до 04.09.2024 року включно коли був виписаний з лікувального закладу.
З 04 вересня 2024 року ОСОБА_1 знаходився у відпустці за станом здоров`я наданої на підставі довідки військово-лікарської комісії №650 від 03.09.2024 року, відповідно до якої поранення отримане відноситься до поранень важкого ступеню, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №269 від 04.09.2024 року.
Станом на теперішній час ОСОБА_1 з відпустки не повернувся (мав повернутися 03.10.2024 року), а отже обов`язків військової служби не виконує, у зв`язки з чим 28 жовтня 2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №333 (по стройовій частині) від 28.10.2024 року молодший сержант ОСОБА_2 , командир 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 був виключений з усіх видів забезпечення.
ОСОБА_1 набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. за час лікування по пораненню та перебування у відпустці по пораненню.
Однак вказані виплати за час перебування на стаціонарному лікуванні у лікарняних закладах у зв`язку з пораненням та у реабілітаційній відпустці по пораненню за вказані періоди були нараховані та виплачені ОСОБА_1 в повному обсязі, що підтверджується витягами з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №272 від 05.09.2024 року та №309 від 05.10.2024 року, а також витягами з додатків №4 до вказаних наказів, та довідками ФЕС № 19/ФЕС від 07.01.2024, №20/ ФЕС від 07.01.2024, №21/ФЕС від 07.01.2024.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
27 лютого 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №32 (по стройовій частині) від 27 лютого 2022 року ОСОБА_1 був прийнятий за мобілізаційною потребою на посаду кулеметника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти та зарахований на всі види забезпечення з посадовим окладом 2730,00 гривень на місяць, шпк «солдат», ВОС 101627А, тарифний розряд - 4.
14 травня 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №136 від 14.05.2023 року ОСОБА_1 був виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 та вибув до нового місця служби, а саме до військової частини НОМЕР_4 куди останній був призначений наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 28 квітня 2023 року №152 на посаду помічника начальника автомобільної служби логістики.
23 липня 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 206 (по стройовій частині) від 23.07.2023 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 21 липня 2022 року №98-РС, наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 22 липня 2023 року №203 ОСОБА_1 був призначений на посаду - кулеметника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та з 23 липня 2023 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків кулеметника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .
11 серпня 2024 року ОСОБА_1 під час безпосередньої участі у бойових діях у заходах з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України отримав поранення пов`язане із захистом Батьківщини.
Судом встановлено, що з 11.08.2024 року ОСОБА_1 знаходився на лікуванні по пораненню, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №242 від 11.08.2024 року (факт вибуття до лікувального закладу у зв`язку з отриманням поранення) до 04.09.2024 року включно коли був виписаний з лікувального закладу.
З 04 вересня 2024 року ОСОБА_1 знаходився у відпустці за станом здоров`я наданої на підставі довідки військово-лікарської комісії №650 від 03.09.2024 року, відповідно до якої поранення отримане відноситься до поранень важкого ступеню, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №269 від 04.09.2024 року.
З матеріалів справи вбачається, що додаткову винагороду та інші виплати за час перебування на стаціонарному лікуванні у лікарняних закладах у зв`язку з пораненням та у реабілітаційній відпустці по пораненню за період з 01.08.2024 року по 27.10.2024 року були нараховані та виплачені ОСОБА_1 , що підтверджується витягами з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №272 від 05.09.2024 року та №309 від 05.10.2024 року, а також витягами з додатків №4 до вказаних наказів та довідками ФЕС №19/ФЕС від 07.01.2024, №20/ФЕС від 07.01.2024, №21/ФЕС від 07.01.2024.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем для підтвердження періоду перебування на лікуванні з 01.10.2024 року по 22.10.2024 року надано консультативний висновок спеціаліста б/н від 01 жовтня 2024 року, інших доказів не надано.
28 жовтня 2024 року у зв`язку з самовільним залишенням військової частини наказом командира військової частини НОМЕР_1 №333 (по стройовій частині) від 28.10.2024 року молодший сержант ОСОБА_1 , командир 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 був виключений з усіх видів забезпечення.
24 листопада 2024 року у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 02 вересня 2024 року №97 та наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 23.11.2024 року №129-РС, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 366 (по стройовій частині) від 24.11.2024 року ОСОБА_1 з 24.11.2024 був звільнений з займаної посади та зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 та утримується в списках військової частини НОМЕР_1 року.
ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 оскільки за період з 11.08.2024 по 13.08.2024, з 13.08.2024 по 04.09.2024, з 03.09.2024 по 01.10.2024, з 01.10.2024 по 22.10.2024 року не отримав додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 року №168, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 4 статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Виплата додаткової винагороди збільшеної до 100 000 грн. регламентується Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» (зі змінами).
Відповідно до пункту 12 Постанови №168 зазначено, що виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
Відповідно до пункту 21 Постанови №168 зазначено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають:
порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови;
особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту;
Порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн. за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії) регламентується Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260.
Відповідно до абзацу 4 пункту 11 розділу XXXIV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Відповідно до пункту 13 розділу XXXIV Порядку №260 військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.
У Довідці обов`язково зазначати:
- військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини;
- інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста;
- обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва);
- підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).
Керівникам військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України при наданні рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікувальному закладі (в тому числі закордонному) одночасно надавати медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди: у розмірі 100 000 грн. за час цієї відпустки.
Тобто з огляду на зазначені правові акти слід дійти висновку про те, що для отримання додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень за час перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у лікарняних закладах після отримання поранення пов`язаного із захистом Батьківщини мають бути наступні умови:
1. Отримане поранення (травма, контузія, каліцтво) має бути пов`язане із захистом Батьківщини.
3. Медичні документи, що підтверджують факт перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у лікувальних в закладах охорони здоров`я пов`язаного з отриманим ним пораненням при захисті Батьківщини.
Підставою для отримання додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень за час перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення пов`язаного із захистом Батьківщини за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії є:
1. Довідка військово-лікарської комісії про необхідність відпустки для лікування з зазначенням кількості днів, інформації про те, що поранення відноситься до тяжкого і пов`язане із захистом Батьківщини.
Судом з матеріалів справи встановлено, що 11 серпня 2024 року ОСОБА_1 під час безпосередньої участі у бойових діях у заходах з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України отримав поранення пов`язане із захистом Батьківщини.
З 11.08.2024 року ОСОБА_1 знаходився на лікуванні по пораненню, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №242 від 11.08.2024 року (факт вибуття до лікувального закладу у зв`язку з отриманням поранення) до 04.09.2024 року включно коли був виписаний з лікувального закладу.
З 04 вересня 2024 року ОСОБА_1 знаходився у відпустці за станом здоров`я наданої на підставі довідки військово-лікарської комісії №650 від 03.09.2024 року, відповідно до якої поранення отримане відноситься до поранень важкого ступеню, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №269 від 04.09.2024 року.
Додаткову винагороду та інші виплати за час перебування на стаціонарному лікуванні у лікарняних закладах у зв`язку з пораненням та у реабілітаційній відпустці по пораненню за період з 01.08.2024 року по 27.10.2024 року були нараховані та виплачені ОСОБА_1 , що підтверджується витягами з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №272 від 05.09.2024 року та №309 від 05.10.2024 року, а також витягами з додатків №4 до вказаних наказів та довідками ФЕС №19/ФЕС від 07.01.2024, №20/ФЕС від 07.01.2024, №21/ФЕС від 07.01.2024.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем для виплати додаткової винагороди за період перебування на лікуванні з 01.10.2024 року по 22.10.2024 року надано консультативний висновок спеціаліста б/н від 01 жовтня 2024 року без печатки лікувального закладу, який надає вказаний висновок, інших підтверджуючих документів до позовної заяви позивачем та його представником не надано.
Дослідивши письмові докази та доводи сторін, суд приходить до висновку, що наданий консультативний висновок від 01.10.2024 року не є медичним документом, що підтверджує факт перебування ОСОБА_1 військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у лікувальних в закладах охорони здоров`я пов`язаного з отриманим ним пораненням при захисті Батьківщини або його перебування в реабілітаційній відпустці в спірний період, а отже у військової частини НОМЕР_1 були відсутні підстави для нарахування додаткової винагороди ОСОБА_1 за період з 01.10.2024 року по 27.10.2024 року (включно), передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 року №168.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник