Справа № 400/5560/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/5560/24

Головуючий в 1 інстанції Бульба Н.О. Дата і місце ухвалення: 06.12.2024р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови в перерахунку пенсії за віком у зв`язку з допризначенням пенсії та призначенні грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до Закону № 1058-VІ;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області перерахувати пенсію за віком у зв`язку з допризначенням пенсії, призначити та виплатити грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до Закону № 1058-VІ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що працювала у школі вчителем, до цього не отримувала будь-яку пенсію, станом на дату призначення пенсії за віком відповідала вищевказаним критеріям, а тому має право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти мiсячних пенсій станом на день ii призначення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу на посадах, що дають право на призначення та виплату грошової допомоги, період роботи з 17.08.1987 по 13.08.1999 на посаді вчителя української мови та літератури середньої школи № 7 м. Феодосії та призначити і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 06.12.2024 р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, що підтверджується документально, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Під час звернення із заявою від 21.05.2024 позивачем було надано до Головного управління довідку від 13.05.2024 № 18/01.30 про наявний стаж роботи, видану органом російської федерації.

Однак, у зв`язку з припиненням з боку російської федерації участі в Угоді, довідка, видана органом російської федерації, потребує легалізації у встановленому законодавством порядку, тому через відсутність відповідної легалізації довідки, відомості, зазначені у ній, не були враховані під час обчислення спеціального стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначається про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а тому просить відмовити в її задоволенні.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 з лютого 2024 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-IV.

У травні 2024 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058.

Рішенням від 29.05.2024 № 6 Головне управління ПФУ в Одеській області відмовило у виплаті допомоги, зазначивши, що до страхового стажу для призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно з п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не враховано періоди роботи у середній школі № 7 на посаді вчителя української мови та літератури, оскільки заявницею було надано довідку, видану РФ.

Вважаючи відмову відповідача неправомірною, позивачка звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Суд першої інстанції розглядаючи справу дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. При цьому, задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції використав повноваження, передбачені ч. 2 ст. 9 КАС України та самостійно визначив формулювання резолютивної частини судового рішення, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.

Відповідно до п.7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е", - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV.

Згідно з п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Пункт 5 Порядку № 1191 передбачає, що грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 1 жовтня 2011 року, призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - і "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Із системного аналізу наведених вище норм вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і вихід на пенсію саме з цих посад у закладах та установах державної і комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Під час апеляційного розгляду справи колегією суддів встановлено, що згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивачка у період з 17.08.1987 до 13.08.1999 працювала на посаді вчителя української мови та літератури середньої школи № 7 м. Феодосії.

Рішенням від 29.05.2024 № 6 відмовлено у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій стала відсутність необхідного спеціального стажу.

Відмовляючи позивачці в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на посаді вчителя у середній школі № 7 м. Феодосії, відповідач посилається на те, що позивачем надано довідку, що підтверджує вказаний період роботи. Проте довідка видана РФ. З 01.01.2023 РФ припинала участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць. Через відсутність відповідної легалізації довідки відомості, зазначені у ній, не були враховані під час обчислення спеціального стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до довідки від 13.05.2024 № 18/01.30 школи № 7 м. Феодосії, в якій зазначено, що ОСОБА_1 у період з 17.08.1987 по 13.08.1999 працювала на посаді вчителя української мови та літератури.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про вищу освіту» коледж заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність. Статус коледжу отримує заклад освіти (структурний підрозділ закладу освіти), в якому обсяг підготовки здобувачів вищої освіти ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра становить не менше 30 відсотків загального ліцензованого обсягу.

Приписами частини другої статті 53 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну та організаційну діяльність.

Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України «Про вищу освіту» повний перелік посад науково-педагогічних і педагогічних працівників закладів вищої освіти установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік посад наукових працівників закладу вищої освіти визначається відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Постановою Кабінету Міністрів України за № 963 від 14.06.2000 затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, згідно норм якого до посад педагогічних працівників відносяться: завідувач відділення навчального закладу.

Отже, період роботи позивачки на посаді «вчителя української мови та літератури» з 17.08.1987 по 13.08.1999 підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи.

Доводи апелянта про неможливість взяти дану довідку до уваги при обчисленні стажу позивачки, колегія суддів зазначає, що відповідні записи, що підтверджують роботу позивачки у зазначений період на відповідній посаді, містяться безпосередньо в трудовій книжці позивачки.

Таким чином, відповідний стаж підтверджується безпосередньо записами у трудовій книжці позивачки.

Посилання відповідача на відсутність легалізації довідки суд вважає безпідставними, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

У свою чергу предметом доказування у даній справі є встановлення, зокрема того, чи діяв відповідач обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суд вказує, що позивач не може бути позбавлений свого права на пенсійне забезпечення, через те, відповідач не має можливості провести перевірку довідок про періоди роботи позивача, оскільки перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Тобто, неможливість відповідачем перевірити обґрунтованість видачі документів підприємствами, установами та організаціями не може бути підставою для неврахування зазначених документів при призначенні та виплаті мені пенсії. Виключно встановлення факту подання недостовірних відомостей, а не виникнення сумнівів і проведення перевірки, є підставою для неврахування поданих мною документів. При цьому, у цій справі спірний період роботи підтверджується записами трудової книжки позивачки.

Окремо колегія суддів зазначає, що зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, а також зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки спірні правовідносин не передбачають законодавчо визначеного права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З урахуванням викладеного, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, якими повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа у відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України, належить до категорії справ незначної складності, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 10 березня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук