Справа № 703/1249/25
Суддя: Прилуцький В. О.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/1249/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

11 березня 2025 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Прилуцький В.О., розглянувши матеріали адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

встановив:

06 березня 2025 року на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла вище вказана позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осика М.І., яка сформована у системі «Електронний суд» 06 березня 2025 року та в якій позивач просить суд: визнати причини пропуску процесуального строку оскарження постанови поважними; поновити процесуальний строк на оскарження постанови; відстрочення судового збору до ухвалення судом рішення; скасувати постанову № 45 від 08 січня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Під час вирішення питання щодо можливості відкриття провадження у справі за вказаним позовом встановлено, що адміністративна позовна заява подана з порушенням вимог КАС України.

Так, відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осика М.І., звернувся до суду з позовною заявою щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, яке не зафіксоване в автоматичному режимі, дана позовна заява повинна бути подана до суду протягом 10 днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, оскаржувана позивачем ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осика М.І., постанова винесена 08 січня 2025 року.

При цьому, з даною позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осика М.І., звернувся до суду лише 06 березня 2025 року, тобто з пропуском строку, передбаченого ч.2 ст.286 КАС України.

Згідно ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осика М.І., звернувся до суду з клопотанням, в якому просить поновити строк на подання адміністративного позову щодо оскарження постанови від 08 січня 2025 року, як пропущеного з поважних причин.

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що з оскаржувану постанову йому було направлено 28 січня 2025 року, а він отримав її лише 25 березня 2025 року в поштовому ящику за місцем реєстрації позивача, як вимушено переміщеної особи, а тому вважає, що в нього наявні законні підстави для поновлення строку на оскарження постанови № 45 від 08 січня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП.

Будь-яких інших підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позов щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, позивачем ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осика М.І., не наведено.

Суддя звертає увагу, що положення ч.3 ст.123 КАС України пов`язують обчислення строку для звернення до адміністративного суду не лише з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але і з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як убачається з усталеної практики Верховного Суду, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Чинним процесуальним законодавством визначений порядок вирішення питання поважності причин пропуску строку на звернення до суду та його поновлення, а також застосування наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №607/15025/21).

Відповідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі №160/22256/21, під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

У постанові від 16 лютого 2023 року у справі № 697/1044/22 Верховний Суд зазначив, що звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини, адже наслідки для особи настають незалежно від підстав, за яких прийнято оскаржуваний акт індивідуальної дії, а з моменту прийняття такого рішення.

Таким чином, сам по собі факт твердження позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осика М.І., про отримання оскаржуваної постанови лише 25 березня 2025 року у поштовому ящику, на підтвердження якого до позовної заяви додано копію поштового конверту, не може бути доказом не отримання позивачем ОСОБА_1 оскаржуваної постанови та неможливість дізнатися про її винесення до вказаного часу.

До позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осика М.І., додано копію оскаржуваної постанови № 45 від 08 січня 2025 року. З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення вину не визнав. Пояснив, що не отримував повістку від Укрпошти. Свирид А.М. заявив клопотання, розгляд справи проводити за його відсутності.

З урахуванням викладеного, суддя приходить до висновку, що позивачу ОСОБА_1 достовірно було відомо, що відносно нього було проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення, а відтак і про прийняття за результатами такого розгляду відповідного рішення, внаслідок чого, приймаючи до уваги положення ст.268 КУпАП, згідно яких особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема знайомитися з матеріалами справи, з 09 січня 2025 року мав об`єктивну можливість дізнатися по винесення оскаржуваної постанови.

Згідно рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З врахуванням викладеного, обставини, якими позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осика М.І., обґрунтовує поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою за захистом своїх прав, суддя визнає неповажними.

Крім того суддя звертає увагу і на те, що позивач у позовній заяві зазначає про те, що оскаржувану постанову отримано ним за місцем проживання 25 березня 2025 року, позовна заява подана до суду 06 березня 2025 року. Відповідно позивач не міг отримати оскаржувану ним постанову, в зазначений ним термін, оскільки такий ще не настав. Таким чином, встановити дату фактичного отримання позивачем оскаржуваної постанови, з наданих до суду пояснень та доказів, неможливо.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Також, суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

З урахуванням вище викладеного, суддя приходить до висновку, що клопотання позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осика М.І., про поновлення пропущеного строку є необґрунтованим та непідтвердженим належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Окрім того, позивач просить суд відстрочити йому сплату судового збору до ухвалення судом рішення по даній справі. Клопотання обґрунтоване тим, що позивач є вимушено переміщеною особою, який проживає зі своєю матір`ю в гуманітарному гуртожитку, а також здійснює постійний догляд за своєю хворою матір`ю, що фактично потребує доволі значних фінансових навантажень.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаєЗакон України від 08 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір»( Закон №3674-VІ).

Суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк (ст. 133 КАС України).

Статтею 8 Закону № 3674-VI встановлено умови за яких суд своєю ухвалою може відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від сплати такого на певний строк за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Отже, Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України «Про судовий збір» встановлено вичерпний перелік умов, суб`єктів та коло правовідносин, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема відстрочити сплату судового збору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 зроблено висновок, що суд може відстрочити (розстрочити) сплату судового збору, враховуючи майновий стан особи, що звертається до суду. Для вирішення питання про відстрочення сплати судового збору необхідним є доведення особою, яка звертається із відповідним клопотанням, фінансової неможливості сплатити судовий збір. При цьому, оцінці також підлягають дії, вчинені скаржником задля сплати судового збору та причини, з яких такі дії не призвели до позитивного вирішення питання його сплати.

На підтвердження неможливості сплати судового збору позивачем надано до суду копію довідки № 188 від 25 жовтня 2024 року.

З вказаної копії довідки вбачається, що ОСОБА_2 має ряд захворювань та потребує стороннього догляду терміном на 1 рік.

Документів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 є матір`ю позивача, як про це зазначено в позовній заяві, до суду не надано, як і доказів про здійснення постійного догляду за нею.

Жодних доказів, на підтвердження скрутного майнового стану та не можливості в зв`язку з цим сплати судового збору, позивачем до суду не надано.

Проаналізувавши викладене та зміст клопотання про відстрочення сплати судового збору, суд вважає, що позивачем не наведено обставин, які мали б виключний характер та свідчили б про наявність достатніх підстав для відстрочення сплати судового збору.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до статті 4 зазначеного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Установлено, що у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року встановлено в розмірі 3028 гривні (ст. 7 Закону України«Про Державний бюджет України на 2025 рік»).

При цьому, за подання, зокрема, до адміністративного суду позовних заяв розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий/немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа підприємець/юридична особа/суб`єкт владних повноважень).

Позивачем пред`явлено позовну заяву до суду, яка містить позовну вимогу немайнового характеру, а саме: скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.п.3 п. 1 ч. 4 ст.4 Закону України «Про судовий збір» сума судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Згідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на викладене вище, та враховуючи, що позивачем, як фізичною особою подано до суду позовну заяву немайнового характеру в електронній формі сума судового збору, яка підлягає сплаті становить 968,96 грн.

Таким чином позивачу слід сплатити судовий збір, за наступними платіжними реквізитами:

отримувач коштів - ГУК у Черк.обл./тгм.Сміла/22030101;

код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37930566;

банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.);

код банку отримувача (МФО) - 899998 ;

рахунок отримувача - UA0023753;

код класифікації доходів бюджету 22030101.

Також, положеннями п. 8 ч. 5 ст. 160 КАС України передбачено, що в позовній заяві зазначаються перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно ч. 2-5 ст. 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Таким чином, зі змісту наведеного положення ст. 94 КАС України вбачається, що засвідчення відповідності оригіналу документа можливе лише при наявності в особи, яка засвідчує такого оригіналу, і відповідно оригінал документа має знаходитися в особи на дату такого засвідчення. Однак в порушення зазначених вимог позивачем не зазначено про наявність у неї або іншої особи оригіналів письмових доказів.

Відповідно до ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до ч. 3 ст. 169 КАС України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, позовна заява повертається позивачеві.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 160, 161,169 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про судовий збір», -

ухвалив:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осика Максим Ігорович, про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та розстрочення сплати судового збору - відмовити.

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - залишити без руху.

Надати позивачу та його представнику п`ятиденний строк для подання до суду заяви про поновлення строку з зазначенням інших підстав для поновлення строку на звернення до адміністративного суду, сплати судового збору та зазначення наявності у нього чи інших осіб оригіналів документів, який відраховується з дня отримання позивачем або його представником копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу та його представнику, що в разі не подання заяви про поновлення строку з зазначенням інших підстав для поновлення строку на звернення до адміністративного суду у строк, встановлений судом, або якщо підстави, які будуть вказані у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, будуть визнані судом неповажними, позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя : В.О. Прилуцький