Справа № 303/8381/24
Суддя: Куцкір Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №303/8381/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретаря судових засідань Славич М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Чернілевська К.Г.

представника відповідача Соколовська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 - Чернілевська Катерини Геннадіївни до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - Чернілевська К.Г. звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення за межі території України.

На обґрунтування свого позову зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином російської федерації. У 1995 році позивач разом з батьками приїхав в Україну на постійне проживання. Батько позивача ОСОБА_2 є громадянином України та раніше проходив службу в АТО, зараз проходить військову службу. Позивач тривалий час проживав в Україні на підставі посвідки на постійне проживання. Після початку повномасштабного вторгнення росії на територію України позивач знищив свій закордонний паспорт громадянина російської федерації. Це було зумовлено політичною позицією позивача через засудження війни російської федерації проти України. Влітку 2024 року позивач вирішив поїхати у Словаччину, де тимчасово проживають сестра та мати позивача. У зв`язку з тим, що у позивача відсутній паспорт для виїзду закордон, а посвідка на постійне проживання не дає права виїзду з країни, позивач не мав можливості перетнути кордон у встановленому законом порядку.

20.06.2024 року позивача було затримано працівниками ДПС під час спроби незаконного перетину державного кордону України. 21.06.2024 року рішенням Центрально-південного міжрегіонального управління ДМС України №18 скасовано позивачу дозвіл на імміграцію на підставі пункту 5-5 частини 1 ст.12 ЗУ «Про імміграцію» та скасовано видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання. Цього ж дня, 21.06.2024 року, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято рішення про примусове видворення позивача за межі території України. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2024 року у справі №303/5363/24 позивача було затримано з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 20.12.2024 року.

Позивач повідомляє, що рішуче засуджує збройну агресію російської федерації проти України, публічно висловлюючи свою позицію в соціальних мережах - Facebook та Instagram. Позивач також зробив пожертви на потреби української армії. Зазначені вище обставини свідчать про те, що існує обґрунтований ризик повернення позивача до країни походження. Позивач вважає Рішення про його видворення протиправним, а тому таким, яке підлягає скасуванню, а тому звертається до суду з позовом з наступних підстав.

Під час прийняття Рішення про видворення відповідачем не було дотримано положення 9 Розділу 1 «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», що затверджена спільним наказом МВС України, ДПС України та СБУ №353/271/150 від 23.04.2012 року та ст.3 ЗУ «Про біженців та осіб, що потребують додаткового або тимчасового захисту» та належним чином не досліджено щодо позивача наявність обставин, які забороняють примусове видворення.

Так відповідно до абз.3 п.9 розділу І Інструкції виконання прийнятого рішення про тимчасове повернення чи примусове видворення відкладається у випадку отримання відповідного офіційного звернення дипломатичного представника відповідної країни, представника Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, але не більше ніж на 10 днів, починаючи з дати його оголошення, або рішення скасовується, якщо з`ясовуються обставини, зазначені в ст.3 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Зазначена стаття передбачає заборону вислання або примусового повернення біженця чи особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, до країни, з якої вони прибули та де їх життю або свободі загрожує небезпека.

Окрім цього, дії відповідача порушили принцип пропорційності. Принцип пропорційності означає, що адміністративні рішення та дії повинні перебувати в розумному співвідношенні з цілями, визначеними у законодавстві. Це насамперед стосується меж можливих обмежень основних прав людини та громадянина.

Обмеження, які запроваджуються адміністративним актом або рішенням, мають бути адекватними конкретній ситуації, яка потребує такого обмеження, тобто перебуває у прийнятому співвідношенні до ваги та значення основного права.

Ухвалюючи Рішення про видворення, відповідач на момент прийняття цього рішення мав дискреційні повноваження щодо того, чи ухвалювати таке рішення, чи ні, адже у ст.30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначається: «1 Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфорі міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або СБУ України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства…». Саме вони «можуть, а не зобов`язані», що свідчить про наявність у відповідного органу дискреційних повноважень щодо прийняття такого рішення. Відповідно дана норма поклала на відповідача обов`язок детально проаналізувати та врахувати саме індивідуальні обставини ситуації позивача, застосувавши зокрема принцип пропорційності, що не було дотримано відповідачем.

Згідно з ч.1 ст.31 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: - де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; - де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Зазначені положення міжнародних договорів свідчать про обов`язок відповідача перед прийняттям рішення, яке радикально впливає на долю людини, ознайомитися з ситуацією в країні, куди за його рішенням буде примусово видворено особу, щодо якої таке рішення стосується. Однак, відповідачем в Рішенні про видворення не враховано та не надано оцінки обставинам щодо можливої загрози життю позивача, безпеці чи свободі в країні походження.

Відповідно до ч.8 ст.30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» положення статті про примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту або тимчасового захисту».

Відповідно до ЗУ «Про приєднання України до Конвенції про статус біженців та Протоколу щодо статусу біженців» Україна приєдналася до Конвенції про статус біженців, 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців, 1967 року.

Позивач повідомляє, що у зв`язку з тим, що позивач вважає, що має підстави для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, 29.07.2024 року позивач, перебуваючи в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області з належно заповненою заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до абз.1 п.13 Розділу ІІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні» у разі звернення іноземця або особи без громадянства до адміністрації ПТПІ про передачу заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, для розгляду територіального органу ДМС, на території обслуговування якого знаходиться ПТПІ, адміністрація ПТПІ того ж дня надсилає заяву реєстровим поштовим відправленням до територіального органу ДМС із одночасним повідомленням цього органу засобами електронних комунікацій.

Відповідно до абз. 3-4, 8 п.13 Розділу ІІІ Інструкції ПТПІ територіальний орган ДМС упродовж наступного робочого дня з дня отримання заяви інформує ПТПІ та заінтересований орган про прийняте рішення щодо прийняття заяви до розгляду чи відмови в прийнятті заяви до розгляду або припинення розгляду заяви у разі надходження такого клопотання від іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ст.288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ст.287 КАС України за наявності обгрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством, категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону.

Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягай 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону). Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262.

Відповідно до ст.30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обгрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. Рішення про примусове видворення не приймається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон, під час їх виїзду з України.

Іноземцям, та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк, заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.

Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Так, порядок примусового повернення і примусового видворення з України іноземців та осіб без громадянства регламентується Наказом № 353/271/150 МВС, Адміністрації ДПС, СБУ, «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства».

Так, відповідно до п.10 вказаного Наказу Рішення органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Рішення суду про примусове видворення іноземця може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом. Після, оголошення іноземцю рішення про примусове повернення посадові особи з`ясовують у іноземця намір оскаржити згадане рішення. У разі висловлення іноземцем наміру оскаржити це рішення негайно повідомляється центр надання правової допомоги, якщо іноземець самостійно не уклав угоду з адвокатом.

Оскарження рішення про примусове повернення або примусове видворення зупиняє їх дію, якщо іноземець оскаржив це рішення у встановленому законом порядку до суду - у межах строків, визначених частинами другою-четвертою статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України, незалежно від того, чи суд у порядку забезпечення адміністративного позову відповідною ухвалою зупинив дію рішення суб`єкта владних повноважень або його окремих положень, що оскаржуються.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України №3 від 16.03.2012 року, а саме пунктом 26 даної Постанови роз`яснено, що примусове видворення та затримання іноземця та особи без громадянства здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду. З позовом про примусове видворення та затримання іноземця та особи без громадянства до адміністративного суду мають право звернутися центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними: у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України за місцезнаходженням вищезгаданих, органів.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні в режимі відеоконференції позов підтримав та просив суд задоволити його з підстав наведених в позові.

Представник позивача Чернілевська К.Г. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позов також підтримала та просила суд задоволити його з підстав наведених в позові.

Представник відповідача Соколовська Ю.О. в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні з підстав наведених у відзиві на позону заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21.06.2024 року начальником відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу Лілією Слободянюк за результатами розгляду матеріалів щодо громадянина російської федерації ОСОБА_1 прийнято Рішення про примусове видворення за межі території України. В рішенні було зазначено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20.06.2024 року о 08 год. 00 хв. був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на напрямку 203 прикордонного знаку, на околиці населеного пункту Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), в межах прикордонної смуги, на відстані близько 30 метрів до державного кордону, під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, поза пуктами пропуску через державний кордон України (а.с. 15-17).

Із Посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 03.08.2017 року та Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 22.02.1992 року вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Бикин Хабаровського краю Російської федерації (а.с. 18, 19).

Із листа Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України слідує, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України (а.с. 20-39).

Із листа Управління ДМС України в Чернігівській області вбачається, що останні повідомляють ОСОБА_1 про те, що до нього, як громадянина держави-агресора, застосовано положення ст.9 Конвенції про статус біженців 1951 року, до якої Україна приєдналася на підставі ЗУ «Про приєднання України до Конвенції про статус біженців та протоколу щодо статусу біженців» від 10.01.2002 року №2942-ІІІ (а.с. 40, 41).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2024 року затримано ОСОБА_1 з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком 6 місяців (а.с. 44-49).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2024 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2024 року залишено без змін (а.с. 50-56).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області (а.с. 57, 58).

Ухвалою Верховного Суду від 30.09.2024 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністравтиного суду від 30.07.2024 року (а.с. 59-61).

Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.06.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністравтиного правопорушення передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 350 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення (а.с. 89, 90).

Рішенням Центрально-Південного міжрегіонального управління ДМС від 21.06.2024 року №18 посвідка на постійне проживання ОСОБА_1 була скасована (а.с. 95.)

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року визнано протиправною бездіяльність Управління ДМС України в Чернігівській області щодо неприйняття та рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 29.07.2024 року. Зобов`язано Управління ДМС України в Чернігівській області прийняти заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом МВС України від 07.09.2011 року №64 та надати рішення за результатами розгляду заяви від 29.07.2024 року (а.с. 110-114).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року залишено без змін (а.с. 115-122).

17.02.2025 року УДМС у Чернігівській області було видано ОСОБА_1 довідку про звернення за захистом в Україні №013476, яка дійсна до 17.03.2025 року.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першої ст.26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування

Відповідно до ст.30 Закону № 3773-VI - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Отже, передумовою для прийняття рішення про примусове видворення, зокрема є наявність чинного рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та встановлення обставини про те, що іноземець не виконав у встановлений строк рішення про примусове повернення, тобто не виїхав з території України без поважних причин.

Судом встановлено, що підставою для прийняття Рішення про примусове видворення передувало скасування дозволу на імміграцію №08-06/450 від 08.10.2015 року, скасування посвідки на постійне проживання НОМЕР_4 від 03.08.2017 року, повідомлення про які надійшли на адресу відповідача за №18 від 21.06.2024 року.

У разі прийняття рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, таким особам у паспортному документі проставляється відмітка про скасування візи, вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні, та вживаються заходи для скорочення строку тимчасового перебування на території України, скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні або скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні.

Відповідно до положень ст.13 Закону України «Про імміграцію» особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, повинна виїхати з України протягом строку, визначеного рішенням про примусове повернення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України і не оскаржила до суду рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, вона підлягає примусовому видворенню в порядку, передбаченому законом України.

Якщо особа оскаржила до суду рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, виконання рішення про її примусове повернення призупиняється до набрання рішенням суду законної сили.

У разі визнання судом протиправним та скасування рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції', громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання дозвіл на імміграцію вважається чинним та є підставою для звернення за отриманням посвідки на постійне проживання у порядку обміну.

Судом встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року визнано протиправною бездіяльність Управління ДМС України в Чернігівській області щодо неприйняття та рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 29.07.2024 року. Зобов`язано Управління ДМС України в Чернігівській області прийняти заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом МВС України від 07.09.2011 року №64 та надати рішення за результатами розгляду заяви від 29.07.2024 року. Також, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року залишено без змін.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні Управлінням ДМС України в Чернігнівській області було залишено поза увагою, бездіяльність яких судоми були визнані протиправними та зобов`язано їх розглянути заяву позивача відповідно до вимог ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом МВС України від 07.09.2011 року №64 та надати рішення за результатами розгляду заяви від 29.07.2024 року.

Таким чином, оцінюючи підстави прийняття 21.06.2024 року рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що суб`єктом владних повноважень у вказаному рішенні не наведено належних обставин та мотивів з яких останній виходив приймаючи рішення про примусове видворення з України іноземного громадянина, оскаржуване рішення прийняте без дотримання вимог статей 26 та 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 13 Закону України «Про іміграцію».

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що представником відповідача не надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача, тоді як дане спростування, відповідно до статті 77 КАС України, покладено на відповідача. У зв`язку з чим суд приймає до уваги доводи позивача та його представника і виходить з того, що відповідач прийняв рішення про примусове видворення з України громадянина іноземної держави не дочекаючисть результату розгляду заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Крім цього, рішення про примусове повернення позивача не приймалось.

Також відповідач залишив поза увагою й те, що позивач має постійне місце проживання та роботу на території України, тобто має міцні соціальні зв`язки, а відтак відстоює своє право залишитись на території України, шляхом оскарження дій органу державної влади, що становить аспект права на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого ст.8 Конвенції.

При цьому, суд приймає до уваги, що станом на день ухвалення даного рішення, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року визнано протиправною бездіяльність Управління ДМС України в Чернігівській області щодо неприйняття та рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 29.07.2024 року. Зобов`язано Управління ДМС України в Чернігівській області прийняти заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом МВС України від 07.09.2011 року №64 та надати рішення за результатами розгляду заяви від 29.07.2024 року. Крім цього, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року залишено без змін.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що адміністративний позов є обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 19 Конституції України, статями 1, 3, 4, 9, 15, 23, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статями 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 139, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.06.2024 року про примусове видворення громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі території України.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце перебування: АДРЕСА_1 пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України.

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 10.03.2025 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір