Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

номер провадження ЗД/380/7/25
У Х В А Л А

з питань вжиття заходів забезпечення позову

11 березня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ТзОВ «ТІБЕТ» про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

в с т а н о в и в:

06.03.2025 на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю «ТІБЕТ» про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП № 77388776, відкритого на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорена Петра Івановича від 12.02.2025 (ВП № 77188605) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІБЕТ» основної винагороди приватного виконавця в сумі 18149743,60 грн, до набрання чинності рішенням по справі.

В обґрунтування поданої заяви, представник позивача зазначив, що 05.03.2025 через систему Електронний суд ТзОВ «ТІБЕТ» надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича від 04.03.2025 про відкриття виконавчого провадження (ВП № 77388776). Даною постановою від 04.03.2025 на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорена Петра Івановича від 12.02.2025 (ВП № 77188605) визначено: Стягнути з ТзОВ «ТІБЕТ» основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10 відсотків вартості майна, яке підлягає передачі за виконавчим документом, в сумі 18149743,60 гривень.

При цьому, зауважує, що в ході розгляду справи №5015/118/11 встановлено, що вартість предмета спору будівлі адміністративного корпусу під літ. «Ж-4», загальною площею: 10168.7 м2 (опис: площа змінилася згідно довідки ДП «Західний ЕТЦ» від 25.05.2017), реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна - 01, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка Т., буд. 321, становить: 1781692,00 грн. Відповідно 10% від вартості майна становить 178169,20 гривень.

Вважає, що у випадку не вжиття судом заходів забезпечення позову, до ухвалення рішення в адміністративній справі, щодо вирішення питання про законність стягнення з ТзОВ «ТІБЕТ» основної винагороди приватного виконавця, може призвести до істотних складнощів, та неефективності поновлення порушених прав, за захистом яких планує звернутися ТзОВ «ТІБЕТ». А також, невжиття таких заходів, як зупинення дії оскаржуваного позивачем рішення, зумовить настання негативних і незворотних наслідків для господарської діяльності позивача. Просить подану заяву задовольнити.

Судом призначено до розгляду заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви на 10.03.2025 о 16:00 год, однак у зв`язку з неявкою сторін, розгляд заяви відкладено на 11.03.2025 о 12:00 год.

В засідання суду, призначена на 11.03.2025 о 12:00 год, сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду поданої заяви.

З огляду на неявку сторін, суд ухвалив розгляд заяви здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви, суд встановив таке.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.06.2024 у справі №5015/118/11 задоволено позов ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» до ТзОВ «ТІБЕТ» про витребування майна з чужого незаконного володіння; витребувано із чужого незаконного володіння від ТзОВ «ТІБЕТ» на користь власника ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» будівлю адміністративного корпусу під літ. «Ж-4», загальною площею: 10168,7 кв.м (опис: площа змінилася згідно довідки ДП «Західний ЕТЦ» від 25.05.2017 р.), реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна - 01, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка Т., буд. 321.

Стягнуто з ТзОВ «ТІБЕТ» на користь ПАТ «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» 26725,38 грн витрат по сплаті судового збору.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2024 рішення Господарського суду Львівської області від 27.06.2024 у справі № 5015/118/11 залишено без змін.

На виконання рішення від 27.06.2024 Господарський суд Львівської області видав наказ від 12.12.2024 у справі №5015/118/11.

12.02.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Зореном Петром Івановичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №77188605 на підставі наказу №5015/118/11 від 12.12.2024, виданого Господарським судом Львівської області.

Крім цього, 12.02.2025 в межах виконавчого провадження ВП №77188605 винесено постанову про стягнення з божника основної винагороди у розмірі 10 відсотків вартості майна, яке підлягає передачі за виконавчим документом в сумі 18149743,60 гривень.

04.03.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №77388776 з метою примусового виконання постанови №77188605, виданої 12.02.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Зореном Петром Івановичем щодо стягнення з ТзОВ «ТІБЕТ» основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10 відсотків вартості майна, яке підлягає передачі за виконавчим документом в сумі 18149743,60 гривень.

В межах виконавчого провадження ВП №77388776, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. також прийнято постанову про арешт майна боржника ВП №77388776 від 04.03.2025 та постанову про арешт коштів боржника від 04.03.2025.

Позивач вважаючи, що не вжиття заходів щодо зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП № 77388776, зумовить настання негативних і незворотних наслідків для господарської діяльності позивача звернувся із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

При вирішенні поданої заяви, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

В силу ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до частини 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених норм можна дійти висновку, що забезпечення позову це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть ускладнити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення ускладнення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Законодавець встановив вичерпні підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову у справі, зокрема, такими є:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності;

- наявні ознаки очевидного порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06 березня 2008 року надано роз`яснення, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Із аналізу наведеного видно, що обов`язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є обґрунтована заява сторони в той же час із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та неможливість в подальшому без вжиття таких заходів відновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Тому, у вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, суд зважає на Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, відповідно до яких рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

При вирішенні заяви про забезпечення позову, судом встановлено, що 12.02.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Зореном П.І. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №77188605 на підставі наказу №5015/118/11 від 12.12.2024, виданого Господарським судом Львівської області.

12.02.2025 в межах виконавчого провадження ВП №77188605 винесено постанову про стягнення з божника основної винагороди у розмірі 10 відсотків вартості майна, яке підлягає передачі за виконавчим документом в сумі 18149743,60 гривень.

04.03.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №77388776 з метою примусового виконання постанови №77188605, виданої 12.02.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Зореном П.І. щодо стягнення з ТзОВ «ТІБЕТ» основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10 відсотків вартості майна, яке підлягає передачі за виконавчим документом в сумі 18149743,60 гривень.

В межах виконавчого провадження ВП №77388776, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. також прийнято постанову про арешт майна боржника ВП №77388776 від 04.03.2025 та постанову про арешт коштів боржника від 04.03.2025.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, представник заявника зазначив, що не погоджується із розміром суми стягнення основної винагороди приватного виконавця Зорена П.І., оскільки така розрахована з неправильного розміру вартості майна, яке було предметом розгляду у справі №5015/118/11.

Так, суд зазначає, що питання винагороди приватного виконавця врегульовано статтею 31 Закону №1403-VIII.

Частинами першою третьою цієї статті Закону України №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 12 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 встановлено, що розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10% суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця у разі виконання виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є фізична особа, становить чотири розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, а в разі виконання виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є юридична особа, - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Отже, законодавством передбачено дві категорії справ та дві ставки основної винагороди приватного виконавця: фіксованої суми в разі виконання рішення немайнового характеру; відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Так, позивач зауважує, що в ході розгляду справи №5015/118/11 встановлено, що вартість предмета спору будівлі адміністративного корпусу під літ. «Ж-4», загальною площею: 10168,7 м2 (опис: площа змінилася згідно довідки ДП «Західний ЕТЦ» від 25.05.2017), реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна - 01, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка Т., буд. 321, становить: 1781692,00 гривень, тому 10% від вартості майна становить 178169,20 гривень, а не 18149743,60 гривень як зазначено в постанові №77188605 від 12.02.2025 про стягнення основної винагороди приватного виконавця.

При цьому, на даний час в рамках виконавчого провадження №77388776 вчиняються дії направлені на відчуження майна, що належить на праві власності позивачеві, а саме, приватним виконавцем Білецьким І.М. прийнято постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ТзОВ «ТІБЕТ» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 18150138,34 гривень.

Також, 04.03.2025 приватним виконавцем Білецьким І.М. прийнято постанову про арешт майна боржника, якою арештовано все майно, що належить ТзОВ «ТІБЕТ» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів.

У поданій заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви, представником зазначено, що предметом майбутнього позову будуть постанови приватного виконавця Білецького І.М. від 04.03.2025 про відкриття виконавчого провадження ВП№77388776, про арешт коштів від 04.03.2025 та про арешт майна від 04.03.2025.

Суд зауважує, що звернення із позовом до суду про оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження не зупиняє її дію, а отже, до набрання законної сили судовим рішенням у зазначеній справі приватний виконавець має законні підстави вчинити дії з метою погашення суми боргу з основної винагороди приватного виконавця.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 2 статті 48 Закону № 1404-VIII, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 4 цієї статті встановлено, що на кошти боржника, що перебувають на рахунках у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення.

У свою чергу, положеннями статті 56 Закону № 1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Разом із тим, у силу вимог пункту другого частини 1 статті 34 Закону № 1404-VIII, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отже, законом визначено порядок виконання судового рішення про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа та встановлено обов`язок державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій в разі прийняття судом відповідного рішення.

Вирішуючи питання про доцільність вжиття заходів забезпечення позову, суд виходить з того, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майнові інтереси та/або права позивача будуть погіршені, порушені і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, їх слід буде відновити шляхом вчинення певних дій.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 в справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

Суд наголошує, що ухвала суду про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа не скасовує оскаржувану постанову, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого документа до вирішення спору.

Застосовуючи заходи забезпечення позову, судом не розглядається питання правомірності заявлених позовних вимог і наявності обставин, як підстав для задоволення позову. У даному випадку судом встановлюється саме існування спору та обрання адекватних заходів для забезпечення позову, які будуть діяти до моменту вступу у законну силу судового рішення.

Відтак, вжиття судом заходів забезпечення позову відповідає меті застосування інституту забезпечення адміністративного позову, та є ефективним засобом до набрання законної сили рішенням прийнятим по цій справі.

Оскільки правомірність прийняття відповідачем оскаржуваних рішень підлягає дослідженню лише під час судового вирішення справи, то невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Заходи забезпечення адміністративного позову відповідають предмету адміністративного позову та водночас вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті.

Крім того, у межах спору, який виник між сторонами, недопустимою є ситуація, при якій одночасно здійснюється судовий розгляд справи про стягнення та її примусове виконання приватним виконавцем з відповідними негативними наслідками для позивача, які можуть мати місце.

Подальше вчинення приватним виконавцем активних дій саме щодо стягнення коштів в рамках виконавчого провадження ВП №77388776 може істотно ускладнити або унеможливити поновлення порушених прав у випадку задоволення заявленого майбутнього адміністративного позову про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів та арешт майна боржника ВП №77388776.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку про те, що заявником були надані належні та переконливі докази існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих інтересів у майбутньому, в разі не вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, за захистом яких він планує звернутися до суду, до ухвалення рішення в цій адміністративній справі. Водночас, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості захисту прав та інтересів позивача, які він вважає порушеними, що не відповідатиме завданню адміністративного судочинства та порушить право позивача на судовий захист. Як проаналізовано судом в даній заяві заявник обґрунтовує, що винагорода виконавця надмірна, і визначена вартість майна, яке передається за рішенням суду з врахуванням довідки поданої під час вчинення виконавчих дій по основному провадженні, також заявник вживає заходи щодо оскарження такої винагороди.

Також суд зауважує, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

З урахуванням викладеного, подана заява про забезпечення позову, є обґрунтованою, внаслідок чого, підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 КАС України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 157 КАС України, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позову, скасовуються судом у разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини другої статті 153 цього Кодексу, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження у справі.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 150, 151, 152, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ТІБЕТ» про забезпечення позову - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову у спосіб зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП №77388776 до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТІБЕТ» до приватного виконавця Білецького І.М. про визнання протиправними та скасування постанов від 04.03.2025 ВП №77388766.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна