Справа № 240/7417/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/7417/24

категорія 108020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Житомирської митниці (далі відповідач) про коригування митної вартості товарів № UA101000/2024/000066/2 від 12.03.2024.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з метою декларування ввезеного автомобіля нею було надано належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом для його митного оформлення, проте відповідачем було протиправно прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару. При цьому зазначає, що відповідач не довів ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що фактично була сплачена за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростовано.

Ухвалою суду позов прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позов.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає, що рішення про коригування митної вартості товарів є законним, обґрунтованим і таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, встановлено, що митна вартість такого не може бути визначена у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усієї інформації, необхідної для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності. Зауважує, що оскільки під час митного оформлення у митниці були відсутні відомості документи про здійснення оплати за транспортний засіб, (квитанції, платіжного доручення, договору купівлі-продажу чи іншого документу), відсутні відомості про транспортні витрати (витрати на навантаження, інформація про спосіб транспортування тощо), що виключало можливість перевірити числові значення складової митної вартості товару. Крім того, на вимогу митниці декларантом не були надані запитувані документи, тому у митного органу були обгрунтовані підстави вважати, що декларантом заявлені неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару. З метою обгрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів проведено консультацію, у ході якої представнику декларанта було запропоновано інформацію щодо вартості схожого товару. Під час консультації з митним органом представником позивача надано переклад техпаспорту та повідомлено про неможливість надання додаткових документів.

Суд, дослідивши докази і письмові пояснення, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи.

Декларантом позивача 11.03.2024 до відділу митного оформлення №3 Коростишів митного поста «Житомир-центральний» з метою імпорту товару «Легковий автомобіль: марка VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, номер кузова - НОМЕР_1 , тип двигуна дизель, календарний рік виготовлення 2014», що ввозився на ім`я громадянки ОСОБА_1 , подано митну декларацію № 24UA471U0.

Заявлена митна вартість товару визначена за основним методом на рівні 10100 доларів США за одиницю (8100 вартість авто + 2000 транспортні витрати).

На підтвердження визначеної у декларації митної вартості товару представником позивача до митної декларації подано:

- рахунок-фактура№РІ-54 від 10.10.2023;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 20.05.2014 без перекладу;

- довідка про транспортні витрати від 11.03.2024;

- довіреність на право представляти інтереси від отримувача товару;

- квитанцію про передоплату за митне оформлення на користь Житомирської митниці від 08.03.2024;

- документи, що ідентифікують особу отримувача товару.

Під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митним органом було встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України за МД № 24UA471U0 від 11.03.2024, є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів.

Зважаючи на вказане, митний орган запропонував декларанту надати за власним бажанням додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару, на що представник декларанта надав переклад техпаспорту та повідомив про неможливість надання додаткових документів.

Оскільки на письмову вимогу митниці додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом надано не було, інспектором митниці було розпочато процедуру консультацій. З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів, в ході проведення консультації декларанту надано інформацію щодо вартості схожого товару, а саме товару, митну вартість якого було задекларовано за першим методом (за ціною угоди) за митною декларацією №23UA89U6 від 11.12.2023.

За результатами вивчення поданих декларантом документів, відповідачем 23 квітня 2024 року прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UА 101020/2024/000018/1.

В розділі 33 названого рішення зазначено:

«На виконання вимог Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджений наказом Держмитслужби України від 01 липня 2021 року №476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор», а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких уже здійснено. За результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товару є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів.

Відповідно до рахунку-фактури №РІ-54 від 10.10.2023 легковий автомобіль придбано у юридичної особи AUTOVINI INC (South Korea) за умови поставки 100% передоплата. Для підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару, а також, в разі його наявності - контракт на купівлю транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, серед іншого є: 1) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються (оцінюваного товару; 2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Разом з тим, всупереч вищезазначених вимог декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару, як це передбачено ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Документи, що долучені до митної декларації, не містять цінової інформації про товар.

Відповідно до довідки про витрати на доставку оцінюваного автомобіля від 11.03.2024 витрати на доставку легкового автомобіля до кордону України склали 2000,00 доларів США. У зв`язку з відсутністю у даній довідці країни відправлення оцінюваного автомобіля та через відсутність інших документів, що підтверджують відомості про маршрут слідування товару, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України, митниця позбавлена можливості перевірити числові значення складової митної вартості - витрат на транспортування.

Таким чином, відомості про витрати на транспортування оцінюваного транспортного засобу не базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що позбавляє митний орган перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України є складовою митної вартості.

Додатково наданий документ - техпаспорт, перекладений українською мовою, не містить цінової інформації про товар або інших відомостей для підтвердження складових митної вартості оцінюваного товару.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України декларантом не надано такі додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість (товару, а саме:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом).

3) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією;

4) копію митної декларації країни відправлення.

Відповідно до ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням мав можливість надати інші додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно із ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів проведено консультацію, в ході якої декларанту було запропоновано інформацію щодо вартості схожого товару.

Методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г - в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого товару: МД № 23UА89U6 від 11.12.2023 - «Автомобіль легковий, б/в- 1шт.: марка - Volkswagen, модель - Тоuareg, календарний рік виготовлення - 2014, номер кузова (шасі, рами) - НОМЕР_3 , вид палива-дизель;- об`єм двигуна - 2967см3- потужність - 193кВт, тип транспортного засобу - універсал,- загальна кількість місць, включаючи місце водія за документами виробника - 5;- колісна формула - 4x4- категорія транспортного засобу М1,- призначення: для перевезення пасажирів по дорогах загального користування. Виробник: Volkswagen, DЕ. Торгівельна марка: Volkswagen» -14550,32 доларів США за одиницю з дотриманням принципів і критерїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року».

На виконання прийнятого рішення митним органом було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101030/2024/000031.

Позивач не погодилася із рішенням про коригування митної вартості та, вважаючи таке рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Частиною 1 статті 246 Митного кодексу України у редакції, на час виникнення спірних правовідносин (далі МК України) встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Положеннями частини 1 статті 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

У частині 6 цієї правової норми зазначено, що умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пункту 341 частини 1 статті 4 МК України митні органи центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.

Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин 1, 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно частини 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини 10 цієї статті.

У частині 5 цієї правової норми надається визначення терміну ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Згідно частини 2 названої правової норми документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок фактура (інвойс), або рахунок проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до частини 3 цієї правової норми у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У пункті 1 частини 4 статті 54 МК України встановлено обов`язок митного органу здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом з тим, згідно частини 3 статті 53 МК України, якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо піни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі № 200/6521/20-а наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Суд зазначає, що Житомирською митницею в якості підстави для надання позивачем додаткових документів у повідомленні зазначено, що заявлена декларантом митна вартість товару є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів, а документи, подані для митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. Зокрема зауважує, що при митному оформлені представником позивача надано:

- рахунок-фактура№РІ-54 від 10.10.2023;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 20.05.2014 без перекладу;

- довідка про транспортні витрати від 11.03.2024;

- довіреність на право представляти інтереси від отримувача товару;

- квитанцію про передоплату за митне оформлення на користь Житомирської митниці від 08.03.2024;

- документи, що ідентифікують особу отримувача товару.

При цьому суд наголошує, що будь-яких інших документів, які б містили інформацію про вартість імпортованого товару та правильність її визначення у поданій митній декларації, декларант митному органу разом з останньою не надав.

Положеннями частини 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, згідно переліку, передбаченого цією частиною.

Суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. Митниця може вимагати, а декларант має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності визначення митної вартості товару. Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митного органу щодо підтвердження митної вартості товарів.

Статтею 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, передбачено, що ніщо не повинно тлумачитися так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей митної оцінки.

Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2022 року у справі № 826/12901/17 зазначив, що відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Верховним Судом також сформована стала та послідовна судова практика, висновки якої, якщо їх систематизувати, зводяться до того, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною 2 статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає контролюючому органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що витребування додаткових документів у позивача було обумовлене необхідністю оцінки наявних ризиків щодо можливого заниження митої вартості, необхідністю у зв`язку з цим перевірки інформації щодо правильності формування ціни на задекларований товар, а також підтвердження того наскільки обґрунтованим є декларування митної вартості товару за ціною, нижчою аніж та що вже наявна в митного органу, а також законодавчо закріпленим правом митного органу упевнитись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку поданих для цілей визначення митної вартості, яке кореспондується з обов`язком декларанта надавати відомості для підтвердження митної вартості, які повинні базуватися на підтверджених документально об`єктивних даних, та піддаватися обчисленню.

Стосовно відсутності документів про здійснення оплати за транспортний засіб, суд зауважує таке.

Представник позивача у позовній заяві наголошує, що автомобіль було придбано з аукціону та оплату за транспортний засіб позивач здійснила готівкою, що не суперечить нормам чинного законодавства.

Однак, під час розгляду справи, судом встановлено, що позивачем під час митного офрмлення не надано платіжного документу (платіжного доручення, квитанції, розписки тощо), що стосуються оцінюваного товару; договору купівлі-продажу транспортного засобу чи інших договорів (угод, контрактів) про поставку товару, митна вартість якого визначається. Вказаних документів не надано і суду під час розгляду справи.

Разом з тим, що під час митного оформлення декларант надала митному органу інвойс №РІ -54 від 10.10.2023, у якому в умовах оплати зазначено, що оплата за товар здійснюється шляхом 100 % банківського переказу, а оскільки не надано договору купівлі-продажу чи іншого документа, який би регулював вказані відносини, відповідач керувався інформацією, зазначеною в інвойсі.

Суд звертає увагу, що у правому верхньому куті інвойса є примітка «этот счёт и бронирование будут аннулированы, если вы не загрузите квитанцию до даты платежа», що свідчить про те, що позивач за товар кошти сплатила. Тому, на думку суду, факт ненадання жодного документу на підтвердження оплати оцінюваного товару, як це передбачено ч. 2 ст. 53, ч.1 ст. 368 МК України, митниця правомірно трактує як розбіжність.

Також судом встановлено, що інвойс №РІ -54 від 10.10.2023 містить інформацію про те, що товар поставляється зі знижкою 400 доларів США, однак, до митної декларації декларантом не надано жодного товаросупровідного документу, у якому б передбачалося надання покупцю будь-яких знижок на оцінюваний товар.

Відповідно до пункту другого статті VII ГАТТ: оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару.

Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Крім того, пунктом 2 Приміток та додаткових положень ГАТТ встановлено, що сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також, плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.

Суд погоджується з доводами відповідача, що надання покупцю знижки на товар без підтвердження будь-якими товаросупровідними документами свідчить про те, що заявлена декларантом митна вартість товару не ґрунтується на дійсній вартості, а тому не може бути визнана митним органом.

Крім того, в п.2 інвойсу №РІ-54 від 10.10.2023 зазначено, що додатковий пакет документів, а саме сертифікат про зняття з обліку, перекладений на англійську мову, буде відправлено за додатковим запитом та за додаткову оплату. Як вбачається з наданих документів, такий додатковий документ (додаток 10) все ж таки був надісланий покупцю, але доказів оплати такої послуги до митного оформлення надано не було, чим також було порушено положення ст.53 Митного кодексу України.

Щодо відсутності відомостей про витрати на транспортування, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.10 ст.58 Митного кодексу України витрати на навантаження та транспортування оцінюваного товару до митної території України включаються до митної вартості товару.

Як підтверджується інвойсом та визнається позивачем, порт відплиття (відправки) транспортного засобу - INCHEON, що знаходиться в Південній Кореї.

Вказане свідчить про те, що транспортування автомобіля, ймовірно, здійнювалось спочатку морським, а потім - наземним транспортом, про що повинні бути відповідні документи (коносамент - якщо морським транспортом, СМR чи відповідна довідка - якщо наземним) із зазначенням пункту відправлення (прибуття) та маршруту слідування товару.

Проте жодними документами, які надані декларантом митному органу, не прослідковується відомостей про навантаження/розвантаження товару та його транспортування морським транспортом, а також подальшого його транспортування наземним транспортом із зазначенням маршруту та протяжністю у кілометрах до місця ввезення до митного кордону України (Львівська митниця), які, відповідно до п. 5 ч.10 ст. 58 МК України, впливають на митну вартість товару.

Тобто, на момент розмитнення вказаного автомобіля у Житомирської митниці була відсутня будь-яка інформація про підтвердження суми оплати витрат на транспортування в розмірі саме 2000 доларів США, тому суд вважає обгрунтованими сумніви митного органу у правильності визначення митної вартості товару позивачем.

Щодо ненадання додаткових документів на вимогу митного органу та подальшого коригування вартості товару, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, при проведенні митних формальностей транспортного засобу у митного органу виникли обґрунтовані підстави вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, оскільки декларантом не були надані такі документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією;

4) копія митної декларації країни відправлення.

Відповідно до ч.6 ст.53 Митного кодексу України декларанту запропоновано за власним бажанням подати додаткові наявні у неї документи для підтвердженн заявленої митної вартості товару.

Проте представником декларанта подано лише переклад техпаспорта та зазначено, що інших документів вона подати не може.

З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів митним органом проведено консультацію, в ході якої декларанту надавалася інформація щодо вартості схожого товару та інформувалося про вищезазначені розбіжності у документах. Факт проведення 12.03.2024 консультації підтверджується відповідним електронним повідомленням декларанта, а також її власноручною розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи.

За підсумком консультаціїї митний орган запропонував декларанту інформацію щодо вартості схожого товару та повідомлено, що методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г - у зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість товару визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого товару: МД № 23UА89U6 від 11.12.2023 - «Автомобіль легковий, б/в- 1шт.: марка - Volkswagen, модель - Тоuareg, календарний рік виготовлення - 2014, номер кузова (шасі, рами) - НОМЕР_3 , вид палива-дизель;- об`єм двигуна - 2967см3- потужність - 193кВт, тип транспортного засобу - універсал,- загальна кількість місць, включаючи місце водія за документами виробника - 5;- колісна формула - 4x4- категорія транспортного засобу М1,- призначення: для перевезення пасажирів по дорогах загального користування. Виробник: Volkswagen, DЕ. Торгівельна марка: Volkswagen» -14550,32 доларів США за одиницю з дотриманням принципів і критерїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Зазначено, що у подальшому цей товар випущено у вільний обіг на підставі митної декларації №24UA05U0 від 12.03.2024 шляхом надання забезпечення сплати митних платежів у порядку, передбаченому ч.7 ст.55 МК України. Сума наданого забезпечення сплати митних платежів 54 660,61 грн.

Тобто, на переконання суду, не надання позивачем на вимогу митниці додаткових документів для визначення митної вартості імпортованого товару не дало можливості митниці перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі та стало підставою для визначення митної вартості не за першим методом, оскільки таку вартість визначити було неможливо.

Тобто, зазначені недоліки у документах стали підставою для витребовувня додаткових документів, а вже їх ненадання стало підставою для коригування митної вартості товару.

Суд вважає обгрунтованими доводи відповідача, що документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, містили недоліки та не містили всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, а саме вартості товару та витрат на його транспортування, у зв`язку із чим у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості, про що зазначено безпосередньо і в рішенні про коригування митної вартості, а позивач такі недоліки не усунув та не підтвердив задекларовану ним митну вартість.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02 травня 2024 року у справі №520/22458/23 та Восьмого апеляційного адміністративного суду у постановах від 26 березня 2024 року у справі № 140/21563/23 та від 15 січня 2024 року у справі №140/2368/23.

Відповідно до положень статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 4 цієї правової норми встановлено, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Положеннями статті 59 МК України визначено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник (частиною другою статтею 59 Митного кодексу України).

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі відсутності такої інформації використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У справі, що розглядається, суд дійшов висновку, що в оскаржуваному рішенні відповідачем обґрунтовано зазначено про причини неможливості застосування до спірних правовідносин методів визначення митної вартості товарів: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість).

В зв`язку з відсутністю можливості застосування попередніх методів (причини незастосування вказано в рішенні про коригування митної вартості) при здійсненні митної оцінки товару, задекларованого позивачем, відповідачем обґрунтовано застосовано резервний метод.

З урахуванням наведеного, у зв`язку з наявними розбіжностями та відсутністю обґрунтувань цих розбіжностей, митним органом цілком обґрунтовано прийнято оскаржуване рішення про коригування заявленої митної вартості товару.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що діяв в межах повноважень та в спосіб, передбачений законом.

З огляду на те, що вимога про зобов`язання відповідача відшкодувати надмірно сплачену суму митних платежів є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, за результатами оцінки якої суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, суд уважає, що позовна вимога, як наслідок, також задоволенню не підлягає.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись положеннями статей 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Житомирської митниці (вул. Перемоги, 25, м.Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н, 10003, ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

10.03.25