Справа № 640/1141/20
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року

м. Київ

справа №640/1141/20

касаційне провадження № К/9901/27340/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бившевої Л.І.,

суддів: Хохуляка В.В., Ханової Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія плюс» (далі - Товариство) на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2020 (головуючий судді - Баспалов О.О., судді - Земляна Г.В., Ключкович В.Ю.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія плюс» до Головного управління ДПС у місті Києві (далі - Управління), Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві (далі - Казначейство) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

16.01.2020 Товариство звернулось до суду із позовом до Управління та Казначейства, у якому (з урахуванням уточнення позовних вимог) просило: визнати протиправною бездіяльність ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, фактичні функції з реалізації державної податкової політики якої перейшли до Управління, щодо невнесення інформації про узгодженість бюджетного відшкодування та його суми до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування; стягнути з Управління через Казначейство за рахунок бюджетних асигнувань кошти в сумі 9686612,00 грн. на відшкодування шкоди, завданої його бездіяльністю, на користь Товариства.

На обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило, що податкове повідомлення-рішення від 31.03.2015 № , яким Товариству було відмовлено у наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 9686612,00 грн., було визнане протиправним та скасоване постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2015 у справі № 826/21326/15, яка набрало законної сили та у перегляді якої за нововиявленими обставинами було відмовлено згідно ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2018, проте контролюючий орган не вніс інформацію про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму до Реєстру заяв про повернення такого бюджетного відшкодування, чим порушив вимоги пункту 200.12 статті 20 Податкового кодексу України, а Товариство так і не отримало таке відшкодування, що завдало йому шкоду.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 26.03.2020 позов задовольнив та вийшов за межі позовних вимог: визнав протиправною бездіяльність Управління щодо невнесення інформації про узгодженість бюджетного відшкодування та його суми до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування; присудив до стягнення з Державного бюджету України через Казначейство на користь Товариства заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість, нарахованої на суму такої заборгованості у розмірі 9686612,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Товариство виконало усі необхідні умови для своєчасного отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, розмір якого підтверджений судовим рішенням у адміністративній справі № 826/21326/15, яке набрало законної сили, тоді як податковий орган не вчинив визначених законом дій, спрямованих на своєчасне перерахування Товариству бюджетного відшкодування, з огляду на що невідшкодована своєчасно сума податку на додану вартість вважається бюджетною заборгованістю, на стягнення якої Товариство має право. Також, суд першої інстанції вказав, що оскільки такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу внести заяву Товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом стягнення з Державного бюджету України через Казначейство на користь Товариства заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 17.09.2020 скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким у позові відмовив.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що в рамках розгляду адміністративної справи № 826/21326/15 щодо правомірності податкового повідомлення-рішення 31.03.2015 №, судами різних інстанцій встановлено, що Товариство обґрунтовано сформувало податковий кредит в розмірі 9686612,00 грн за рахунок операцій з придбання об`єктів основних фондів згідно договорів купівлі-продажу укладених позивачем з ТОВ «Данко-Ізол», а заявлена до відшкодування сума податку на додану вартість у розмірі 9686 612,00 грн. виникла внаслідок нарахування податкового кредиту, за цими операціями, що відображено у податкових деклараціях та додатках № 5 до них за березень, квітень, травень, червень, жовтень, грудень 2013 року. Поряд із цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, за рахунок яких позивачем сформовано податковий кредит, були визнані недійсними згідно рішення Господарського суду Донецької області від 23.05.2017 у справі №905/252/14, залишеного без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.08.2017. Відтак, в силу визнання недійсними правочинів, укладених між позивачем та ТОВ «Данко-Ізол» щодо придбання об`єктів нерухомого майна, позивач повертає придбані об`єкти нерухомого майна, а ТОВ «Данко-Ізол», в свою чергу повертає отримані від позивача кошти. Положеннями статті 195 Податкового кодексу України встановлено обов`язок платника податку, в разі, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, здійснити відповідне коригування суми податкових зобов`язань та податкового кредиту як постачальника товарів/послуг, так і отримувача. Відтак, на час вирішення даного спору у позивача відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, сформованого шляхом нарахування податкового кредиту, що виник внаслідок придбання комплексу нежитлових будівель у ТОВ «Данко Ізол». При цьому, відмова у перегляді рішення суду від 24.12.2015 в адміністративній справі №826/21326/15 за нововиявленими обставинами, з підстав прийняття Господарським судом Донецької області від 23.05.2017 рішення у справі №905/252/14 жодним чином не нівелює обставини, встановлені зазначеним судовим рішенням, оскільки згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Товариство оскаржило рішення суду апеляційної інстанції до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який ухвалою від 30.11.2020 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції всупереч вимогам частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України фактично здійснив перегляд обставин іншої справи № 826/21326/15 всупереч порядку, передбаченого процесуальним законом. Також, скаржник вказав, що у Верховного Суду відсутній висновок стосовно того, чи може суд апеляційної інстанції приймати доводи, встановлені в іншій справі №905/252/14, які вже були розглянуті судом у справі № 826/21326/15 за нововиявленими обставинами та їх відхилено як нововиявлені.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 04.03.2025 визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи і призначив попередній розгляд справи на 05.03.2025.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, Товариство було зареєстроване платником податку на додану вартість 16.02.2010 ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, яка, в свою чергу 29.12.2017 прийняла рішення № 565/26-56-12-01-15 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства.

В процесі господарської діяльності Товариство для власних потреб придбало нерухомість (основні фонди) у ТОВ «Данко Ізол» (м. Докучаєвськ, Донецької області) загальною вартістю 58119672,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 9686612,00 грн.

У лютому 2015 року позивачем, як платником податків, прийнято рішення про повернення суми бюджетного відшкодування та подано до органу державної податкової служби відповідну податкову декларацію та заяву на суму бюджетного відшкодування 9868612,00 грн.

Податковим органом проведено камеральну перевірку заявлених у декларації даних та вирішено, що Товариство не має права на отримання бюджетного відшкодування, про що 31.03.2015 позивачу було направлене податкове повідомлення-рішення №.

Товариство оскаржило вказане податкове повідомлення-рішення від 31.03.2015 № в судовому порядку, за результатами розгляду якого постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2015 у справі №826/21326/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.09.2016, було визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 31.03.2015 №.

У зазначених судових рішеннях, зокрема, було встановлено, що Товариство заявило до бюджетного відшкодування суму податку на додану вартість у розмірі 9686612,00 грн., яка згідно первинних документів була сформована у зв`язку з придбанням основних фондів - об`єктів нерухомості, зокрема, у січні 2013 року згідно договорів купівлі-продажу укладених між Товариством та ТОВ «Данко-Ізол» позивачем придбано 15 об`єктів нерухомості. Товариство в повному обсязі сплатило грошові кошти за вказаними договорами та, відповідно, сформувало податковий кредит.

Надалі, 18.12.2013 Товариство прийняло рішення щодо збільшення статутного капіталу ТОВ «Інфоком Інвест» додатковим внеском у вигляді вищевказаного нерухомого майна. Дане рішення зареєстроване державним реєстратором, проте ТОВ «Інфоком Інвест» повідомило позивача про відмову державного реєстратора у реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Враховуючи зазначені обставини Товариствами прийнято рішення про зменшення статутного фонду ТОВ «Інфоком Інвест». На підставі зазначених змін, згідно декларації за грудень 2014 року Товариство здійснило коригування сум податку на додану вартість в результаті чого зменшені податкові зобов`язання та виник податковий кредит, який декларувався у березні, квітні, травні, червні, жовтні, грудні 2013 року та відображався у додатках № 5 до цих декларацій.

При цьому, судом апеляційної інстанції було встановлено, що договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, за рахунок яких позивачем сформовано податковий кредит у сумі у розмірі 9686612,00 грн., визнано недійсними в судовому порядку.

Так, рішенням Господарського суду Донецької області від 23.05.2017 у справі №905/252/14, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.08.2017 та постановою Вищого господарського суду України, позов задоволено частково. Визнано недійсними укладені між ТОВ «Данко-Ізол» та Товариством договори купівлі-продажу:

- від 16.01.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального скруту Змисловською Т.В. реєстровий №15, про реалізацію адміністративно-побутового комплексу з перехідною галереєю, розташований за адресою: Донецька область, м.Докучаєвськ, вул. Індустріальна, 3/1;

- від 25.01.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиновою Н.М. реєстровий №40, про реалізацію головного виробничого корпусу з лінією по виробництву мінераловатних виробів з внутрішньо цеховими і внутрішньо майданчиковими комунікаціями та високовольтним розподільним пристроєм, розташований за адресою: Донецька область, м. Докучаєвськ, вул.Індустріальна,3/2;

- від 31.01.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиновою Н.М. реєстровий №55, про реалізацію автоматизованого складу сировини з під`їзними залізничними шляхами та автодорогою, розташований за адресою: Донецька область, м. Докучаєвськ, вул. Індустріальна, 3/6;

- від 29.01.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиновою Н.М. реєстровий №46, про реалізацію відділення загрузочних бункерів вагранки, розташоване за адресою: Донецька область, м. Докучаєвськ, вул. Індустріальна, 3/7;

- від 23.01.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. реєстровий №27, про реалізацію спецмайстерень, розташовані за адресою: Донецька область, м. Докучаєвськ, вул.Індустріальна, 3/8;

- від 29.01.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. реєстровий №49, про реалізацію трансформаторних підстанцій, розташовані за адресою: Донецька область, м. Докучаєвськ, вул. Індустріальна, 3/9;

- від 30.01.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. реєстровий №50, про реалізацію насосної водопостачання та пожежогасіння, розташована за адресою: Донецька область, м. Докучаєвськ, вул. Індустріальна, 3/10;

- від 23.01.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. реєстровий №28, про реалізацію контрольно-пропускного пункту, розташований за адресою: Донецька область, м. Докучаєвськ, вул. Індустріальна, 3/11;

- від 30.01.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. реєстровий №51, про реалізацію складу готової продукції, розташований за адресою: Донецька область, м. Докучаєвськ, вул. Індустріальна,3/12.

Надаючи оцінку обставинам, встановленим у даній справі, Верховний Суд виходить із наступного.

Товариство 16.01.2020 звернулося до суду з даним позовом, у якому просило: визнати протиправною бездіяльність ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, фактичні функції з реалізації державної податкової політики якої перейшли до Управління, щодо невнесення інформації про узгодженість бюджетного відшкодування та його суми до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування; стягнути з Управління через Казначейство за рахунок бюджетних асигнувань кошти в сумі 9686612,00 грн. на відшкодування шкоди, завданої його бездіяльністю, на користь Товариства.

На дату звернення позивачем з вказаним позовом існували судові рішення, які набрали законної сили, у двох справах: адміністративній - № 826/21326/15, у якій було визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 31.03.2015 № про відмову Товариству у наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 9686612,00 грн.; господарській - №905/252/14, у які було визнано недійсними укладені між ТОВ «Данко-Ізол» та Товариством договори купівлі-продажу основних фондів, на підставі яких Товариство сформувало податковий кредит, який в подальшому був заявлений позивачем до бюджетного відшкодування.

Відповідно до положень частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, положеннями частини сьомої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

З огляду на те, що предметом спору у даній справі є стягнення з Державного бюджету на користь Товариства бюджетного відшкодування у сумі 9686612,00 грн., Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що суд повинен врахувати усі існуючі на час звернення до суду з таким позовом обставини.

При цьому, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що факт відмови у задоволенні заяви контролюючого органу про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі № 826/21326/15 в силу вимог процесуального закону, жодним чином не нівелює обставини, встановлені у справі №905/252/14.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час звернення позивачем до суду із даним позовом) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з абзацом 1 пункту 192 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час звернення позивачем до суду із даним позовом) якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Положеннями частини першої статті 216 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час звернення позивачем до суду із даним позовом) встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, на дату звернення до суду із вказаним позовом 16.01.2020 у Товариства вже існував обов`язок відкоригувати дані податкового кредиту у розмірі 9686612,00 грн., правомірність формування якого підтверджена судовими рішеннями у справі № 826/21326/15, у зв`язку з визнанням недійсними договорів купівлі-продажу об`єктів основних фондів згідно судових рішень у справі №905/252/14, на підставі яких таких податковий кредит був сформований.

При цьому, безпідставними є доводи скаржника, що при розгляді даної справи суд повинен був враховувати лише обставини, встановлені у справі № 826/21326/15, та не враховувати обставини, встановлені у справі №905/252/14, оскільки обставини обидвох цих справ стосуються здійснення Товариством господарських операцій, на підставі яких Товариство сформувало податковий кредит.

З огляду на те, що станом на дату звернення Товариством до суду з вказаним позовом були визнані недійсними договори купівлі-продажу об`єктів основних фондів згідно судових рішень у справі №905/252/14, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що право на відшкодування податку на додану вартість, яке було сформоване Товариством на підставі вказаних господарських операцій, відсутнє.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Товариства підлягає залишенню без задоволення, а постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2020 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія плюс» залишити без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.І. Бившева В.В. Хохуляк Р.Ф. Ханова