Справа № 640/33820/21
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року справа №640/33820/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Сквирської міської ради, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення дванадцятої чергової сесії Сквирської міської ради VIII скликання, прийнятого на другому пленарному засіданні в частині фактичної відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 від 19 жовтня 2021 року;

- зобов`язати Сквирську міську раду VIII скликання у строк 14 (чотирнадцять), але не більше ніж 30 (тридцять) днів, затвердити Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 та видати рішення чергової сесії Сквирської міської ради VIII скликання, про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у приватну власність громадянину ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 2020 році Горобіївською сільською радою, правонаступником якої є відповідач, було надано позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку в с. Лаврики Сквирського району Київської області.

19 жовтня 2021 року відповідачем за результатами розгляду на 12 сесії міської ради VIIІ скликання питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, розробленого ТОВ Межувальник, не було прийняте рішення про затвердження такої землевпорядної документації, а тому, на думку позивача, відповідач вчинив протиправну бездіяльність, що призвело до порушення прав позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2021 відкрито провадження у справі.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали справи №640/33820/21 до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу, справу №640/33820/21 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року адміністративна справа №640/33820/21 прийнята до провадження судді Панченко Н.Д.

Від Сквирської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач зазначає, що відповідно до п. 5 ст. 68 Регламенту рішення, які не отримали необхідної більшості голосів на підтримку, вважаються відхиленими.

19 жовтня 2021 року відбулося друге пленарне засідання дванадцятої сесії Сквирської міської ради на якому розглядалося відповідне питання позивача.

Із 26 обраних депутатів Сквирської міської ради VIII скликання на другому пленарному засіданні дванадцятої черговій сесії Сквирської міської ради було зареєстровано 22 депутати.

Депутати Сквирської міської ради VIII скликання не підтримали пропозицію міського голови про прийняття проєкту рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності у власність громадянину ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 та, по АДРЕСА_1 », за основу та в цілому, як рішення сесії, проголосувавши наступним чином: «за» - 13; «проти» - 0; «утримались» - 7; «не голосували» - 2; «відсутні» - 5. Відповідно рішення не прийняте за результатами голосування.

Позивача Сквирською міською радою було повідомлено про прийняте рішення, шляхом надсилання листа вих. від 16.11.2021 № 4898 до якого додавався витяг з протоколу №13 від 19 жовтня 2021 року другого пленарного засідання дванадцятої сесії Сквирської міської ради VIII скликання зі змісту якого вбачається, що рішення не прийняте за результатами голосування депутатів Сквирської міської ради VIII скликання.

Відповідні обставини відповідач вважає підставою для відмови у задоволенні позову.

Також, сторонами надано до суду відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, які кореспондуються з позовом та відзивом відповідно та не містять нових і суттєвих зауважень, які можуть вплинути на вирішення спору по суті.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається із матеріалів справи, 22 травня 2020 Горобіївська сільська рада прийняла рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Лаврики Сквирського району Київської області.

ТОВ «Межувальник» відповідно до Договору № 648/12-ФС від 28.12.2020 передало позивачеві виготовлений проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність.

04.08.2021, через ЦНАП Сквирської міської ради, позивачем була подана заява № 09-2021/1769 до Сквирської міської ради про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 та сам проект землеустрою.

Розгляд відповідного питання відбувся 19 жовтня 2021 року, про що свідчить витяг з протоколу №13 дванадцятої чергової сесії Сквирської міської ради VIII скликання від 19 жовтня 2021 року.

18.11.2021 року, позивачем була отримана відповідь від Сквирської міської ради на гербовому бланку №4898 від 16.11.2021, в якій повідомлялося, що у відповідь на заяву № 09-2021/1769 від 04.08.2021 Сквирська міська рада надає позивачу витяг з протоколу №13 дванадцятої чергової сесії Сквирської міської ради VIII скликання.

Ознайомившись зі змістом витягу з протоколу №13 дванадцятої чергової сесії Сквирської міської ради VIII скликання, вбачаючи порушення Закону, позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, суд виходить з такого.

Згідно з статтями 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини 2 статті 50 Закону України Про землеустрій, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 186 Земельного кодексу України, схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць погоджуються територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони культурної спадщини, структурним підрозділом відповідної обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини, територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства, територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом відповідної обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району - виконавчим органом відповідної міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі якщо такий орган не утворений - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурним підрозділом відповідної обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 186-1 Земельного кодексу України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проєкт подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проєкту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Так, відповідно до частини 9 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відповідно до частини десятої статті 118 Земельного кодексу України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відтак, визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання, а відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України, дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Статтею 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Відповідно до пункту 34 частини першої статті 23 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Таким чином, згідно наведених положень Земельного кодексу України та Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмова у його наданні належить до компетенції відповідної ради, як органу із системи місцевого самоврядування, а надання дозволу або відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється індивідуальним правовим актом - рішенням такої ради.

Відтак, саме рішення відповідача є формою реалізації владних повноважень, встановлених законом, які породжують правові наслідки, змінюють суб`єктивні права та створюють певні обов`язки позивача.

Водночас лист відповідача з інформацією про те, що сесією міської ради не прийнято рішення та витяг з протоколу засідання не є індивідуальним правовим актом відповідача, а носить лише інформаційний характер, тобто не змінює стану суб`єктивних прав та не створює додаткових обов`язків для позивача, а отже, не може порушувати його прав та охоронюваних законом інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Суд звертає увагу на те, що жодних доказів того, що відповідач прийняв чи то рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи рішення про відмову у такому затвердженні матеріали справи не містять.

Відтак суд констатує, що відповідач не вирішив клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядок та спосіб, що визначений чинним законодавством.

Як зазначалось вище, позивачем отримано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою згідно з рішенням Горобіївської сільської ради Сквирського району Київської області від 22 травня 2020 року №12-44-07.

На виконання даного рішення ОСОБА_1 , скориставшись послугами ТОВ Межувальник, розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Положення про відділ з питань земельних ресурсів та кадастру міської ради, затвердженого рішенням сесії Сквирської міської ради рід 08.06.2021 р. № 21-8-VIII, до повноважень цього відділу віднесено, зокрема, розгляд звернень та підготовка пропозицій для прийняття рішень міською радою про отримання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою; проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та їх затвердження.

Спеціалістами відділу з питань земельних ресурсів та кадастру міської ради було перевірено на дотримання чинного законодавства України поданий позивачем пакет документів, підготовлено та подано на розгляд чергової сесії міської ради проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності у власність громадянину ОСОБА_1 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, по АДРЕСА_1 ».

Статтею 25 Регламенту Сквирської міської ради VIII скликання, затвердженого рішенням сесії Сквирської міської ради № 3-3-VIII від 22 грудня 2020 року (із внесеними змінами) (далі - Регламент), передбачено, що всі питання включені до проєкту порядку денного, які вносяться на розгляд ради, попередньо повинні обов`язково розглядатись профільною постійною комісією та іншими постійними комісіями, крім випадків, передбачених цим Регламентом.

Відповідно до протоколу № 18 від 14.09.2021 року засідання постійної комісії Сквирської міської ради з питань підприємництва, промисловості, сільського господарства, землевпорядкування, будівництва та архітектури, комісією розглядалося питання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності у власність громадянину ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, по АДРЕСА_1 ».

За підсумками обговорення та голосування було вирішено проект рішення внести на розгляд дванадцятої чергової сесії Сквирської міської ради та рекомендувати затвердити рішення.

При цьому, враховуючи наведені норми права, після отримання позитивного висновку щодо проєкту відведення земельної ділянки від відповідних установ та організацій відповідач зобов`язаний протягом 14 днів, після подання погодженого проекту землеустрою, прийняти рішення про його затвердження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не приймаючи жодного рішення з питання затвердження проєкту землеустрою протиправно бездіяв, оскільки правомірність поведінки такого суб`єкта має бути забезпечена результативним рішенням.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача протягом двох тижнів з моменту набуття судовим рішенням чинності прийняти на пленарному засіданні сесії рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 46 Закон № 280/97-ВР сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Отже, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень змінювати встановлений законом режим (періодичність) проведення сесій рад не менше одного разу на місяць у випадку надходження на розгляд до ради документів з питань відведення земельних ділянок (зокрема, клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проекту землеустрою на погодження або затвердження тощо), оскільки останні є частинами єдиного процесу відведення земельних ділянок, а тому охоплюються терміном «питання відведення земельних ділянок».

Відтак, в частині позовних вимог щодо строку розгляду клопотання необхідно відмовити.

Щодо іншої частини, відповідно до ч. 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У постанові від 05.05.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд зробив висновок, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В контексті обставин цієї справи, передумовою прийняття відповідачем рішення є не лише отримання заяви позивача, але й її розгляд.

У цій справі розгляд заяви та документів не відбувся, не було встановлено їх належність, зокрема щодо форми, змісту, повноти та достовірності.

Жодних рішень по суті заяви відповідачем з цього приводу не приймалось, натомість позивача поінформовано, що його питання вважається відхиленим, оскільки воно не отримало необхідної більшості голосів під час голосування.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У цей же час суд зазначає, що судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом.

Таким чином, оскільки суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідача, суд вважає, що для належного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача у порядок та спосіб, що передбачений чинним законодавством та прийняти відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 справа №695/102/17, від 31 жовтня 2018 року справа №757/9476/17-а

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18.03.2014 (справа №21-11а14), в якій зазначено, що, оскільки звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглядав, та відповідного рішення не приймав, то суд повинен був зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Суд також звертає увагу на те, що на рівні конкретних адміністративних процедур захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку держави реалізується через механізми контролю за діяльністю носіїв публічної влади, які включають або пов`язані з механізмами оскарження. Зокрема, у п. 55 рішення ЄСПЛ у справі Класс та інші проти Німеччини (06.09.1978р.) Суд наголосив: Із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури. Суд вважає, що у сфері, яка надає, в окремих справах, такі великі можливості для зловживань, котрі можуть призводити до шкідливих наслідків для демократичного суспільства загалом, у принципі функцію наглядового контролю доцільно доручати судді (п. 56 абз. 2 рішення). Ця ж теза приведена і у Рішенні у справі Волохи проти України. У справі Броуґан та інші проти Сполученого Королівства і Алтай проти Туреччини Суд зазначив, що згідно з принципом Верховенства права судовий контроль за діяльністю виконавчої влади є одним з основоположних принципів демократичного суспільства.

При цьому законність, пропорційність, обмеження дискреції, добросовісність (дотримання суб`єктом владних повноважень законної мети) і процедурні гарантії є тими законодавчими інструментами, які мають забезпечити захист особи від державного свавілля. Зокрема, у справі Ечюс проти Латвії Суд акцентує увагу на тому, що захист від свавілля становить сполучну ланку між Конвенцією і принципом Верховенства права.

За загальним правилом, суди повинні дослідити прийняті суб`єктом владних повноважень акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Суду не надано жодних доказів прийняття відповідачем рішення за результатом розгляду звернення позивача.

Тобто, відповідачем не ухвалено жодного рішення внаслідок здійснення суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, що свідчить про відсутність у суду можливостей для фактично повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів, встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскаржуваного адміністративного рішення, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що підлягає захисту порушене право позивача шляхом зобов`язання відповідача розглянути заяву (клопотання) заявника та прийняти обґрунтоване рішення з цього приводу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 по справі № 802/2236/17-а.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність власної бездіяльності.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 908,00 грн згідно з квитанцією від 21.11.2021 № 69836, який в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Сквирської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Сквирської міської ради Київській області, яка полягає у неприйнятті Сквирською міською радою Київській області рішення з питань порядку денного 12 чергової сесії Сквирської міської ради Київській області VІІІ скликання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності у власність громадянину ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 та, по АДРЕСА_1 ».

Зобов`язати Сквирську міську раду Київській області (; 09001, Київська область, м. Сквира, вул. Богачевського, 28) прийняти на найближчому пленарному засіданні наступної чергової сесії рішення з питання затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 та, по АДРЕСА_1 , розробленого ТОВ "Межувальник", та передачу ОСОБА_1 у власність відповідної земельної ділянки, у порядку та спосіб, що передбачені чинним законодавством та з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 900,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Сквирської міської ради Київської області (; 09001, Київська область, м. Сквира, вул. Богачевського, 28).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.03.2025.

Суддя Панченко Н.Д.