Справа № 593/222/25
Суддя: Данилів О. М.
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 593/222/25
Провадження №2-а/593/19/2025
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" березня 2025 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду міста Бережани адміністративну справу за позовом, поданим представником позивача адвокатом Повстюк Оксаною Андріївною в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2025 року представник позивача адвокат Повстюк Оксана Андріївна в інтересах ОСОБА_1 звернулася в Бережанський районний суд Тернопільської області із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 30 січня 2025 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову №1/82 про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розмірі 17 000 грн.

Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, які детально ними викладені у поданому суду позові, а саме: у складеному 30 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що розгляд справи відбудеться 31 січня 2025року, о 13 год., однак постанова щодо ОСОБА_1 по вказаному правопорушенню із невідомих причин була винесена у його відсутності ще 30 січня 2025 року, чим порушено його право на захист. У складеному 30 січня 2025 року протоколі зазначено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, однак постанову на підставі цього протоколу було винесено за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Крім цього, в оскаржуваній постанові чітко не зазначено, яке саме порушення допустив ОСОБА_1 та при постановленні оскаржуваної постанови серед іншого не було враховано вимоги ст.38 КУпАП і накладено стягнення без врахування вимог вищевказаної статті.

13 лютого 2025 року ухвалою Бережанського районного суду за вказаними позовними вимогами було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати їх в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача адвокат Повстюк О.А. подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання також не з`явився, подав відзив, в якому просив справу розглядати у його відсутності та заперечував проти задоволення позову, вказавши, що оскаржувана постанова 30 січня 2025 року була винесена відносно ОСОБА_1 правомірно у відповідності до вимог закону.

За наявності вказаних обставин суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивача та його представника, з урахуванням поданої заяви про розгляд справи без їх участі, а також у відсутності представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , який подав заяву про розгляд справи без його участі, взявши до уваги поданий ним відзив на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, а також вивчивши відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити, виходячи із наступного.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 30 січня 2025 року позивач ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , тобто за місцем перебування його на військовому обліку, для проходження ним медичної комісії ВЛК, як обмежено придатний. Під час звіряння військово-облікових даних було встановлено, що гр. ОСОБА_1 несвоєчасно, а саме 03 вересня 2024 року, оновив дані (адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані), вважаючи, що це є порушенням абз. 4 пп.1 п.2 II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», у зв`язку з чим цього ж дня- 30 січня 2025 року було складено у його присутності протокол № 793 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, у якому зазначено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення в особливий період, чим порушив вимоги п.5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та підпункт 2 пункту 1 «ПРАВИЛ військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, зі змінами).

Незважаючи на складений 30 січня 2025 року протокол щодо виявленого правопорушення ОСОБА_1 , у якому зазначено, що розгляд справи із приводу вказаного адміністративного правопорушення відбудеться 31 січня 2025 року, о 13год., однак тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 30 січня 2025року було винесено постанову №1/82 про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розмірі 17 000 грн.

Вищевказана інформація підтвержується долученими до матеріалів справи оглянутими в судовому засіданні: протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП від 30 січня 2025 року та постановою №1/82 про адміністративне правопорушення від 30 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штраф розмірі 17 000грн.

Позивач не погодився із винесеною постановою, а тому 6 лютого 2025 року, отримавши лише її фотокопію, 10 лютого 2025 року подав адміністративний позов, у якому зазначив, що вказана постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав, вона не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Так, по-перше, протокол №793 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, складено 30.01.2025 року. Із змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 13 год. 31.01.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) кабінет №309.

Натомість, із оскаржуваної постанови видно, що вона винесена 30 січня 2025 року, тобто на день раніше повідомленого позивачу строку, зазначена обставина свідчить про істотне порушення прав особи, яка притягувалася до відповідальності та правових гарантій, зокрема такі неправомірні дії відповідача позбавили можливості позивача скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП України: подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо.

Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Окрім цього, у відповідності до ч.І ст.277-2 КУпАП: «Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.» Винятків з цього правила для справ, які розглядаються іншими уповноваженими органами, не передбачено, тобто, зазначена норма стосується усіх справ про адміністративні правопорушення. Відтак, від виявлення правопорушення до винесення постанови повинен був бути наданий строк для реалізації прав, передбачених ст.268 КУпАП, і до того ж, цей строк не може бути меншим за 3 доби, оскільки саме за такий строк повинно бути повідомлено особу про розгляд справи.

При цьому обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі за №676/752/17 від 21.03.2019 року, у справі за №489/1004/17 від 30.01.2020 року у справі за №308/12552/16-а.

Зміст цього обов`язку не вичерпується тільки інформуванням особи про час та місце розгляду справи, але і дотриманням відповідного строку такого інформування.

Відтак, відповідачем не тільки не дотримано вимоги щодо строків повідомлення про розгляд справи, а взагалі винесено оскаржувану постанову на день раніше 30.01.2025 року, ніж повідомлено його про день розгляду справи -31.01.2025 року, тобто без надання часу на реалізацію відповідних прав, що є порушенням прав особи, яка притягається до відповідальності, про що йдеться у висновках, викладених у рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року, яке є обов`язковим до виконання на усій території України.

Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Оскільки наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі за № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 року у справі за № 591/2794/17, від 06.02.2020 року у справі за № 05/7145/16-а, від 21.05.2020 року у справі за № 286/4145/15-а, від 31.03.2021 року у справі за № 676/752/17 та від 25.05.2022 року у справі за № 465/5145/16-а.

У поданому позові представник позивача також зазначила, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП є порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення правил військового обліку в особливий період, а саме невчасно уточнено облікові дані.

Згідно із абзацом 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указами Президента України №64/2022 та №69/2022 від 24.02.2022року в Україні оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію, які діють і по цей час, тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

При цьому Законом України № 3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09 травня 2024 року, який набув чинності 19 травня 2024 року, статтю 210 КУпАП було доповнено приміткою: «Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи».

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» в редакції Закону № 3549-ІХ від 16 січня 2024 року - Держателем Реєстру є Міністерство оборони України, яке на підставі п. 3 ч. 2 Закону організовує взаємодію Реєстру з іншими реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних щодо отримання (обміну) інформації, визначеної статтями 6- 9 цього Закону, відповідно до Закону України «Про публічні електронні реєстри».

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень, зокрема, є і територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, маючи можливість отримати інформацію про ОСОБА_1 , як військовозобов`язаного з інших відомчих реєстрів, службовими особами її не було використано, що доводить відсутність всебічного та повного встановлення всіх обставин справи та безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП.

Диспозиція ч. 3 ст. 210 КУпАП є бланкетною, тобто передбачає вказівку про порушення вимог іншого нормативно-правового акту - правил військового обліку в особливий період. Як вбачається із оскаржуваної постанови ОСОБА_1 інкриміновано порушення ним вимог: - пункту 5 частини 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників, тощо зобов`язані: виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством та підпункт 2 пункту 1 «ПРАВИЛ військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, зі змінами), а саме: призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом зокрема районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, тощо, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Отже, жодну із перелічених норм права, на яку посилався відповідач, притягуючи позивача до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не порушував, що свідчить про відсутність належного обґрунтування постанови нормами права, не вирішення справи в точній відповідності з законом, чим порушено вимоги ст. 256 КУпАП.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16, від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 року у справі №607/7987/17.

Крім вищезазначеного, у поданому позові захисник позивача просила суд звернути увагу також на строки притягнення до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення.

Відповідно до частини 7 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Виходячи із вимог зазначених вище норм, початок перебігу строку для накладення адміністративного стягнення розпочинається з дня його виявлення.

А тому принципове значення для правильного вирішення даної справи має визначення точної дати (дня) виявлення та вчинення зазначених правопорушень, так як саме від цього часу відраховується відповідний строк.

Момент виявлення порушення не можна ототожнювати з часом складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки останній є засобом не виявлення, а фіксації правопорушення. Факт виявлення порушення це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення.

У законодавстві чітко не визначено, що є моментом виявлення правопорушення, тоді як судова практика послідовно пов`язує цей момент з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь- які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 28.02.2019 в справі №149/2498/17).

Позивач оновив дані 03.09.2024 року, що підтверджується відомостями військово- облікового документу додатку Резерв+, тобто інформацію про начебто несвоєчасне оновлення даних відповідач як орган ведення та адміністрування Реєстру (Резерву+) отримав саме в день їх оновлення, тому слід вважати, що строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закінчився 03 грудня 2024року.

При цьому варто відмітити, що відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_1 взятий на військовий облік 15.02.2018, 28.02.2023 постановою BЛK визнано непридантим у мирний час та обмежено придатний у воєнний час, вся необхідна інформація про позивача внесена у Резерв+, будь яких змін до цієї інформації, які мають вноситися у цей Реєстр з моменту її внесення і на день винесення постанови, не відбулося.

Нормативно-правові акти, які регулюють функціонування Резерв + є зокрема Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (Оберіг), який, в тому числі, визначає поняття електронного кабінету (Стаття 14-1). Кабінет реалізовано у форматі застосунку Резерв+. Постанова, яка врегульовує функціонування реєстру Оберіг (включно з електронним кабінетом) прийнята 10 травня 2024 року. Наразі інформація постанови має обмеження доступу, тому текст не можна проглянути публічно.

Відповідно до частини 5 статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є зокрема територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Органи адміністрування Реєстру серед іншого: 1) здійснюють аналітичну обробку даних; 2) забезпечують взаємодію щодо ведення Реєстру, контролюють повноту, відповідність та своєчасність внесення інформації, наданої державними органами, контролюють виконання рішень Держателя та розпорядника Реєстру. Орган адміністрування Реєстру має доступ до статистичних відомостей Реєстру (ч.6 ст.5 цього ж Закону).

Згідно із частиною 8 статті 5 зазначеного вище Закону органами ведення Реєстру є зокрема районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, тощо. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних (ч.9 ст.5 Закону).

Отже, відомості надійшли до відповідача, як органу адміністрування та ведення Реєстру про можливе вчинення адміністративного правопорушення (несвоєчасне оновлення даних) 03.09.2024р., тобто у разі наявності вини у несвоєчасному оновленні даних строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закінчився 03.12.2024року, що є додатковою підставою для закриття провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу (п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП).

Вирішуючи заявлені представником позивача вимоги про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018р. у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019р. у справі N 295/3099/17.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

І хоч відповідач подав суду відзив на позов, у якому просив відмовити стороні позивача у заявлених вимогах, однак він у відповідності до 77 КАС України не спростував зазначених представником позивача позовних вимог.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Так, за приписами частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Аналіз наведених вище правових положень дає можливість дійти висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення розпочинається зі складення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, протоколу про адміністративне правопорушення, і їй вручається копія такого протоколу. Про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. В процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право користуватися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують про належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

При цьому обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи.

Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Із долученого до матеріалів справи протоколу видно, що він був складений 30 січня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.210 КУпАП у його присутності і розгляд справи був призначений із порушенням вимог КУпАП менше ніж за три доби, а саме: на 13 год. 31 січня 2025 року, однак із долученої до справи постанови видно, вона винесена не 31 січня 2025 року, як зазначено у протоколі, а із невідомих причин ще 30 січня 2025 року та вже за ч.3 ст.210-1КУпАП.

Суд вважає, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 не була дотримана процедура притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого останній був позбавлений прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою. Недотримання процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення є самостійною підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправною, наслідком чого є її скасування. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018р. у справі № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 р. у справі № 591/2794/17, від 6.02.2020 р. № 05/7145/16-а та від 21.05.2020 р. у справі № 286/4145/15-а.

Встановлені обставини, на думку суду, свідчать про винесення оскаржуваної постанови без належного та повного з`ясування всіх обстави справи, з порушенням процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тому постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Що стосується вимог позивача про поновлення пропущеного строку на оскарження вказаної постанови, то суд вважає, що вказаний строк стороні позивача слід поновити, оскільки із оскаржуваної постанови видно, що вона позивачу не надсилалася та не вручалася, оскільки графи: «копію постанови отримав», «копію постанови вислано поштовим зв`язком особі, щодо якої її винесено», не заповнені.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні докази, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку відповідача доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог, а тому постанову по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 30 січня 2025 року слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 19, 55, 62 Конституції України, ст. 7, 9, 210, 210-1, 251, 252, 256, 268, 277-2, 278, 280, 283, 284 КУпАП, ст. ст. 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов, поданий представником позивача адвокатом Повстюк Оксаною Андріївною в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволити.

Поновити ОСОБА_1 строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення №1/82 від 30 січня 2025 року, як такий, що пропущений з поважних причин.

Постанову про адміністративне правопорушення №1/82 від 30 січня 2025року, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 гривень визнати протиправною та скасувати, а провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування сплаченого ним судового збору грошові кошти в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 7 березня 2025 року.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.