Справа № 640/10571/22
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/10571/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної та ветеранської політики Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду з Київського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа № 640/10571/22 за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління соціальної та ветеранської політики Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач), з такими вимогами:

- бездіяльність Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві Державної адміністрації, що полягає у відмові видати ОСОБА_1 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» визнати протиправною;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві Державної адміністрації видати ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач є особою з інвалідністю і маю право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 .

03.11.2021 Спеціалізована радіологічна МСЕК видала довідку № 798596 серія 12 ААБ про встановлення 2-ї групи інвалідності безстроково. Причиною інвалідності стало професійне захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС.

13.01.2022 позивач звернувся до відповідача для отримання посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Однак, Відповідач листом від 17.01.2022 № 100/06-100/06/Т-3-7 повідомив, що «видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни не має можливості, тому що для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни...окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, необхідна наявність умови щодо прийняття такою особою участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог та зазначає, що позивач звернувся до Управління із заявою від 13.01.2022 за вх. № 100/06/Т-З від 13.01.2022 про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачу посвідчення встановленого зразка інваліда війни та додав до неї наступний перелік документів: копія паспорта громадянина України; копія довідки про реєстрацію місця проживання особи; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; копія довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААБ № 798596; копія посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 серія НОМЕР_1 ; копія довідки Центрального науково-виробничого об`єднання «Каскад» від 13.06.1994 № 51; копія довідки Державного головного монтажно-технологічного управління «Південь» від 22.06.1994 № 133; копія довідки Державного головного монтажно-технологічного управління «Південь» від 23.10.1992 №59; копія довідки про відрядження з 16 вересня по 30 вересня 1986 року; копія довідки про відрядження з 01 жовтня по 01 жовтня 1986 року.

Оскільки ненадання Позивачем жодних доказів залучення її до безпосередньої участі у ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони є істотною обставиною, Управління листом від 17.01.2022 № 100/06-100/06/Т-3-7 відмовило позивачу у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення встановленого зразка.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 прийнято до провадження справу та продовжено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 змінено назву відповідача.

Дослідивши паперові та електронні матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1 відповідно до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 , виданого 25.11.2021.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 798596 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, захворювання, пов`язані з роботами по ЛНА на ЧАЕС, довічно, втрата працездатності 80%.

Згідно з довідкою б/н та без дати позивач з 16.09.1986 до 30.09.1986 був зайнятий на роботах, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до довідки № 60 від 25.05.2012 видана РАТ «Науково виробниче підприємство «Каскад» позивач з 16.09.1986 до 30.09.1986 та 01.10.1986 був зайнятий на роботах, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах.

Згідно з довідкою без номер та без дати позивач, як працівник ГМ ГУ «Південь» м. Київ з 16.09.1986 до 30.09.1986 знаходився у відрядженні на Чорнобильській АЕС та був зайнятий роботами з ліквідації наслідків аварії в якості техніка.

Відповідно до довідки Вик. 5933 т. 4000, 1986 позивач 01.10.1986 був зайнятий на роботах, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах.

Згідно з довідками № 51 від 13.06.1994, від 22.06.1994 № 133 видані Державним головним монтажно технологічним управлінням «Південь» позивач з 16.09.1986 до 01.10.1986 в якості техніка з налагодження та випробування приймав участь в роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС монтажем засобів зв`язку та охоронної сигналізації на 1 та 2 енергоблоках та в інженерно лабораторному корпусі ЧАЕС.

13.01.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням видати посвідчення інваліда війни на підставі пункту 9 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до якої долучено документи.

Листом від 17.01.2022 № 100/06-100/06/Т-3-7 відповідачем за наслідками розгляду звернення позивача про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війн та видачі відповідного посвідчення повідомлено, що позивачем не надано жодного первинного документу, який би підтвердив його перебування у складі формувань Цивільної оборони, тому встановити статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення немає правових підстав.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі по тексту - Закон № 796-ХІІ) та Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі по тексту - Закон №3551-ХІІ).

Згідно з пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з пунктом 10 цього Положення "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 06 червня 1975 року № 90, та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Матеріалами справи підтверджено факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків.

Зазначені обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом із тим, для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення особи до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, немає достатніх підстав для набуття такою особою статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Суд звертає увагу, що у постанові від 15.04.2021 у справі № 377/27/17 Верховний Суд дійшов наступного висновку:

«Колегія суддів звертає увагу, що не всі особи, які виконували роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підпадають під дію наведеної статті.

Статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У відповідності до положень цього Закону вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб, які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

У справі, що розглядається суди встановили факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Ці обставини, свідчать про поширення на позивача пільг, гарантій і компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») окрім факту настання у особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено) Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони, та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Як було встановлено судами, документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.

Ця обставина є істотною, оскільки в протилежному випадку статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно з підпунктом 1 частини першої статті 9 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом від 25 вересня 2018 року у справі № 806/5085/15, від 11 жовтня 2018 року у справі № 674/1239/17, від 31 січня 2019 року у справі № 368/1131/17, від 20 лютого 2019 року у справі № 817/237/18, від 10 липня 2019 року у справі № 360/2690/17, від 18 вересня 2019 року у справі № 674/450/17, від 14 серпня 2020 року у справі № 620/3108/19, від 15 червня 2020 року у справі № 822/225/18».

Крім того, схожого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 377/797/17 від 07.06.2018, у межах розгляду якої досліджувалось питання правомірності відмови позивачу у наданні статусу інваліда війни, яка викладена в листі № 54/01-15 від 21.09.2017.

З документів щодо належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач відповідачу не надав.

Ця обставина є істотною, оскільки в протилежному випадку статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно з підпунктом 1 частини першої статті 9 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Такий висновок відповідає викладеному у постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 810/4287/18.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами першою та другою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинні ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само, недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як встановлено судом, документи, які позивач долучив до заяви щодо набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Однак належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.

За таких обставин, враховуючи сформовані висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи у наданні позивачеві статусу особи з інвалідністю внаслідок війни діяв правомірно.

Таким чином, відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови, оформленої листом від 17.01.2022 № 100/06-100/06/Т-3-7, у наданні (встановленні) позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту».

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача, належить відмовити і в похідній позовній вимозі про зобов`язання відповідача надати (встановити) позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати йому посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту».

На підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, відомості про інші судові витрати позивача у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Управління соціальної та ветеранської політики Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива