Справа № 240/5352/24
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про закриття провадження у справі)

10 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/5352/24

категорія 112030300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

12.03.2024 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій відповідача у нарахуванні позивачу заборгованості по отриманій державній соціальній допомозі малозабезпеченим сім`ям за період з 01.05.2019 по 30.10.2020 року в сумі 91789,07грн.; зобов`язання відповідача скасувати нараховану заборгованість по отриманій державній соціальній допомозі малозабезпеченим сім`ям за період з 01.05.2019 по 30.10.2020 року в сумі 91789,07грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що протягом певного часу вона є отримувачем державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, однак, відповідач направив їй повідомлення за №15/2471 від 29.06.2023 року про те, що нею була подана неповна інформація про майновий стан, через що переплата допомоги в сумі 91789,07грн. підлягає поверненню.

Як стверджує позивач, причиною такого висновку відповідача стало виявлення за результатами відповідної перевірки надання ОСОБА_1 недостовірної інформації про сімейний стан та доходи сім`ї (суми сплачених аліментів), про що складено акт №78 та проведено перерахунок раніше призначеної державної соціальної допомоги, яка підлягає поверненню органу соціального захисту, проте, як зазначила позивач, такий висновок відповідач помилково обґрунтував тим, що вона, заповнюючи декларацію про майновий стан та доходи, вказала отриманий дохід у вигляді аліментів від колишнього чоловіка ОСОБА_2 , хоча в позовній заяві про розірвання шлюбу заявник вказувала про відсутність неповнолітніх дітей від шлюбу.

Позивач доводить, що при вирішенні питання про розірвання шлюбу вона вказувала про відсутність спору щодо місця проживання дітей, а не про їх відсутність взагалі, тому, в подальшому, помилка в судовому рішенні була виправлена відповідною ухвалою. Відповідач до уваги дану обставину не взяв, продовжуючи надсилати повідомлення від 03.07.20.23 року №02-44/599-Н та від 23.10.202023 року №15/1407 про наявність боргу в сумі 91789,07грн. з попередженням про стягнення цієї суми в судовому порядку у разі її несплати.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та поновлено ОСОБА_1 строк звернення з позовом до суду.

Ухвалено розгляд справи провести за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Відповідач у відзиві на позов заперечив проти позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Вказує, що 22.05.2023 року отримав від ОСОБА_1 заяву про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, однак, при перевірці особової справи вказаної особи було виявлено, що при зверненні за призначенням цієї допомоги та заповненні декларації про доходи та майновий стан осіб, які звертаються до управління за призначенням допомог, було вказано отриманий дохід у вигляді аліментів від колишнього чоловіка ОСОБА_2 та надано заяви від останнього (згідно рішення Овруцького районного суду від 21.12.2018 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано) про сплату позивачу аліментів, про отримання аліментів від ОСОБА_2 , підписи на яких засвідчено в.о. старости Лучанівського старостинського округу №3 ОСОБА_3 в порушення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Мінюсту від 25.08.1994 року №22/5.

За твердженням відповідача, на момент звернення за допомогою 19.05.2023 року рішення Овруцького райсуду від 21.12.2018 року заявницею не було додано, а виправлення описки у зазначеному рішенні мало місце лише 29.09.2023 року, тобто після виявлення обставин подання недостовірних даних.

Відповідач вважає, що лист про повернення позивачем до державного бюджету надміру виплаченої допомоги за період з 01.05.2019 року по 30.10.2020 року в сумі 91789,07грн. є правомірним та узгоджується з приписами пункту 25 затвердженого постановою КМУ №250 від 24.02.2003 року "Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям".

Обставини справи, встановлені судом.

Як вбачається з матерів справи, зокрема, свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 14.02.2017 року, серії НОМЕР_2 від 06.09.2012 року, серії НОМЕР_3 від 06.09.2012 року, ОСОБА_1 є матір`ю трьох дітей 2005 та 2012 року народження.

Батьком дітей є ОСОБА_2 .

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 21.12.2018 року у справі №286/4210/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

В мотивувальній частині рішенні зазначено, що від шлюбу дітей не має. В подальшому, визнавши, що позовна заява ОСОБА_1 не містить інформації про відсутність дітей, ухвалою від 29.09.2023 року районний суд виправив допущену описку, вказавши замість слів "від шлюбу неповнолітніх дітей не мають" слова "спору з відповідачем про місце проживання дитини не мають".

Після розірвання шлюбу, зокрема, 16.05.2023 року ОСОБА_1 було подано заяву про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Листом №15/2471 від 29.06.2023 року відповідач Управління соціальної політики Коростенської районної військової адміністрації - вказав, що за позивачем рахується заборгованість в сумі 91789,07грн. за період з 01.05.2019 по 30.10.2020 року, яка виникла в результаті встановленого проведеною перевіркою факту надання недостовірної інформації про сімейний стан та доходи сім`ї, а саме про суми сплачених аліментів, що відповідно до п. 25 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (постанова КМУ №250 від 24.02.2023 року) є безумовною підставою для повернення надміру виплаченої державної соціальної допомоги отримувачем. Відповідач запропонував добровільно сплатити вказані кошти, попередивши про наслідки незадоволення цієї вимоги стягнення таких сум в судовому порядку.

Також вимогу про сплату заборгованості позивачем відповідач викладав у листах №02-44/599-Н від 03.07.2023 року, №15/1407 від 23.10.2023 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

Відповідно до визначень статті 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" від 1 червня 2000 року №1768-III державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Згідно з статтями 3, 4 вказаного Закону право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім`ї, які постійно проживають на території України, а також інші малозабезпечені сім`ї у випадках, встановлених законом. Порядок призначення, умови виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно із цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 25 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою КМУ від 24 лютого 2003 року №250 (далі - Порядок №250), передбачено, що якщо малозабезпеченою сім`єю приховано або подано недостовірні дані про доходи та майновий стан або органом соціального захисту населення отримано інформацію про обставини, що вплинули на встановлення права на призначення державної соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого надміру виплачено кошти, органи соціального захисту населення:

- визначають обсяг надміру виплачених коштів з місяця призначення державної соціальної допомоги та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану малозабезпеченої сім`ї;

- повідомляють уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення.

Суми надміру виплаченої державної соціальної допомоги повертаються:

- отримувачем державної соціальної допомоги самостійно;

за згодою отримувача державної соціальної допомоги у повному обсязі за рахунок її наступних виплат;

- за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок суми наступних виплат державної соціальної допомоги у розмірі, що не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги.

У разі неможливості добровільного повернення або утримання надміру виплачених сум державної соціальної допомоги такі суми стягуються в судовому порядку.

Як зазначалося вище, позивач у позовній заяві ставить вимогу про визнання неправомірними дій відповідача у нарахуванні боргу в сумі 91789,07грн. й зобовязання відповідача скасувати таку заборгованість, хоча фактично до позивача не застосовані примусові заходи стягнення боргу, передбачені пунктом 25 Порядку №250.

Право особи на доступ до правосуддя гарантоване ст.55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Редакція ст.124 Конституції України, яка набрала чинності 30 вересня 2016 року, містить норму, згідно з якою юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, акцентуючи саме на факті наявності спору. У свою чергу, попередня редакція передбачала конституційну гарантію того, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Таким чином, юрисдикція суду була звужена виключно до вирішення спорів. Аналогічних змін зазнали й положення ст. 2 КАС України, які визначають завдання адміністративного судочинства.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частинами 1 і 2 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відкриття провадження в адміністративній справі допускається у випадках, які не перелічено в статті 170 КАС України.

Суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, за умови негативної відповіді хоча б на одне з таких запитань:

- чи наявний юридичний спір відповідно до статті 124 Конституції України;

- чи є він публічно-правовим (тобто виник з публічно-правових, а не приватноправових відносин);

- чи поширюється на цей публічно-правовий спір юрисдикція адміністративних судів (тобто спір не віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України та він не має вирішуватись у порядку кримінального судочинства відповідно до частини 2 статті 19 КАС України).

Відповідну позицію викладено в постанові Великої Палати від 28 квітня 2021 року у справі № 9901/20/21.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за п.1 ч. 1 ст.170 КАС України поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті ч.3 ст.124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).

Суд вважає, що, звертаючись з даним позовом, позивач обрала неефективний (передчасний) спосіб захисту, оскільки повноваження відповідача у цьому випадку обмежуються лише обчисленням розміру боргу у встановленому порядку. Виявлена заборгованість не може бути примусово стягнена відповідачем в процесі оскарження листа з пропозицією її добровільної сплати, оскільки, в силу положень пункту 25 Порядку №250 вона відшкодовується або в добровільному порядку отримувачем допомоги, або шляхом звернення органу соціального захисту до суду з відповідним позовом, в межах якого ОСОБА_1 має доводити відсутність підстав для стягнення з неї відповідної заборгованості. Тобто, безпосередні юридичні наслідки для позивача породжуватиме стягнення заборгованості в судовому порядку, а не факт нарахування суми такої заборгованості проведеною перевіркою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що листи відповідача не породжують безпосередніх юридичних наслідків для позивача, а отже, не виникають правовідносини, що можуть бути предметом спору. В свою чергу, відсутність спірних правовідносин виключає можливість розгляду спору судом, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Зважаючи на викладене, цей спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.2 ст.239 КАС України).

Керуючись статтями п.1 ч.1 238, 239, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Закрити провадження в адміністративній справі № 240/5352/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Н.М. Майстренко

10.03.25