Справа № 500/5354/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/5354/24 пров. № А/857/29231/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у справі №500/5354/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя першої інстанції А.В. Осташ, час ухвалення за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, місце ухвалення м. Тернопіль, дата складання повного тексту 17.10.2024),-

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «Агробізнес» звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області, в якому в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 23.07.2024 № 067250 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.06.2024 відповідачем було проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки MAN н.з. НОМЕР_1 свідоцтво реєстрації т/з CAT№359781 з напівпричепом марки FFYMONVILLE н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво реєстрації т/з НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 на автомобільній дорозі М-15, 12 км +125м, Одеса - Рені- Бухарест, в ході якої було виявлено порушення вимог ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме, під час перевезення вантажу у водія на момент перевірки була відсутня товарно-транспортна накладна на вантаж, внаслідок чого була винесена постанова №067250 від 23.07.2024 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті №067250 від 23.07.2024. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес» понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що позивач здійснював перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки товарно-транспортної накладної або іншого документу на вантаж оформленого відповідно до вимог, визначених статтею 48 Закону № 2344-ІІІ.

У даному випадку у водія були відсутні документи, передбачені ст. 48 Закону №2344-ІІІ, що і потягло накладення на перевізника штрафу.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено на підставі матеріалів справи, що посадові особи Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області, керуючись щотижневим графіком рейдових перевірок від 30.05.2024 та направленням на рейдову перевірку №000023 від 30.05.2024, здійснили рейдову перевірку (перевірку на дорозі) на автомобільній дорозі М-15, 12 км + 125 м, за маршрутом Одеса Рені Бухарест.

05.06.2024 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) було здійснено перевірку транспортного засобу марки MAN, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_4 , у складі з напівпричепом марки FFYMONVILLE, державний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який мав посвідчення водія НОМЕР_5 .

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, зазначений автомобіль належить ТОВ «Агробізнес».

У ході перевірки встановлено, що даним транспортним засобом здійснювалося перевезення вантажу, проте товарно-транспортна накладна для перевірки надана не була, що є порушенням вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III. Відповідальність за таке порушення передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 зазначеного Закону.

В Акті перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів від 05.06.2024 №047968 водій ОСОБА_1 поставив свій підпис, не висловивши жодних заперечень.

Згодом, за результатами розгляду зазначеного Акту, в.о. начальника Відділу виніс Постанову №067250 про накладення на ТОВ «Агробізнес» адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000 грн за порушення вимог статті 48 Закону №2344-III, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 цього Закону, а саме за відсутність товарно-транспортної накладної на вантаж.

Не погодившись із зазначеними діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що перевезення комбайна здійснювалося виключно для власних потреб, а не на комерційній основі, у зв`язку з чим оформлення товарно-транспортної накладної не було обов`язковим. Відповідно, ТОВ «Агробізнес» та його водій не могли бути притягнуті до відповідальності за її відсутність.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Статтею 1 Закону № 2344-ІІІ зазначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Згідно із пунктом 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)( далі - Європейська угода);

- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

- оснащення таксі справним таксометром;

- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

- додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

- виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Стаття 60 Закону України Про автомобільний транспорт зазначає відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників.

Суд звертає увагу на те, що спірним у даній справі є також питання належності позивача до автомобільного перевізника у розумінні Закону №2344-III.

Згідно з п. 11.1 Правил № 363, основним документом, що підтверджує перевезення вантажів, є товарно-транспортна накладна, форма якої визначена у додатку 7 до зазначених Правил.

Правила перевезення вантажів регламентуються Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі Правила № 363).

Суб`єкт господарювання має право оформлювати товарно-транспортну накладну без дотримання встановленої форми, за умови, що вона містить обов`язкові реквізити: назву документа, дату та місце його складання, дані про перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника та вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики, інформацію про транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп, пункти завантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, а також підписи відповідальних осіб.

Сторони також можуть включити до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вважають необхідною.

Згідно з п. 11.5 Правил № 363, у разі використання товарно-транспортної накладної в паперовій формі:

перший примірник залишається у замовника (вантажовідправника);

другий примірник водій (експедитор) передає вантажоодержувачу;

третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається перевізнику.

Водночас Правила № 363 не містять вимог щодо товарно-транспортної накладної у разі перевезення вантажу суб`єктом господарювання для власних потреб, оскільки за таких умов відсутні такі суб`єкти перевезення, як замовник, вантажовідправник і вантажоодержувач.

Відповідно до п. 11.3 Правил № 363, виписування товарно-транспортної накладної здійснює замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках, які засвідчуються його підписом.

Суд першої інстанції, враховуючи правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 815/3310/17, дійшов правильного висновку, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а отже, є доказом надання/отримання транспортних послуг.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №120/5064/22 зазначено, що товарно-транспортна накладна є однією з форм договору перевезення вантажу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів виключно у разі їх здійснення на договірних умовах.

При цьому, якщо перевезення вантажу здійснюється для власних потреб і власним (або орендованим) транспортом без залучення стороннього перевізника, необхідність у складанні ТТН відсутня.

У такому разі водій повинен мати інший документ, що підтверджує право власності на вантаж.

Аналізуючи матеріали справи, апеляційний суд враховує, що позивач здійснював перевезення зернозбирального комбайну, який належав ТОВ «Агробізнес», автомобілем компанії із залученням водія ОСОБА_1 .

Водій пред`явив свідоцтво про реєстрацію машини на комбайн, що відповідає вимогам ст. 48 Закону №2344-ІІІ як «інший визначений законодавством документ на вантаж».

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що ТОВ «Агробізнес» не було зобов`язане складати товарно-транспортну накладну, а водій пред`являти її уповноваженим особам.

Крім того, у постанові від 22.02.2023 у справі №240/22448/20 Верховний Суд роз`яснив, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена ст. 60 Закону №2344-ІІІ, застосовується саме до автомобільних перевізників, а не до власників чи користувачів транспортного засобу.

Таким чином, здійснення руху транспортного засобу 05.06.2024 не було пов`язане з перевезенням вантажу на комерційній основі, а здійснювалося виключно для власних потреб, що виключає статус позивача як автомобільного перевізника.

При цьому відповідач не надав жодних доказів надання позивачем послуг перевезення вантажів на договірних умовах.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності та необґрунтованості постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті №067250 від 23.07.2024, що є підставою для її скасування.

Апеляційний суд зазначає, що відповідач не довів правомірності прийняття оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у справі №500/5354/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін