Справа № 460/28495/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/28495/23 пров. № А/857/4051/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року (постановлену головуючим суддею Поліщук О.В. у м. Рівне) про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі № 460/28495/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 з урахуванням в якості місяця підвищення доходу січня 2008 року;

зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 з урахуванням в якості місяця підвищення доходу січня 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у вирішенні питань, порушених у пунктах 2-5 звернення ОСОБА_1 від 20.10.2023, наданого у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР;

зобов`язано військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 20.10.2023 з вирішенням питань, порушених в пунктах 2-5 звернення, у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

стягнуто з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2920,00 грн (дві тисячі дев`ятсот двадцять грн, 00 коп.).

стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2920,00 грн (дві тисячі дев`ятсот двадцять грн, 00 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

09.01.2025 до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення, яким позивач просив суд вирішити питання про солідарне стягнення з відповідачів на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн, а також стягнення з відповідача-1 на користь позивача витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2684,00 грн.

В обґрунтування заяви позивач вказує, що 18.09.2024 ним була подана заява про стягнення витрат на правничу допомогу та надано докази на підтвердження її надання, однак суд при ухваленні рішення від 06.01.2025 питання про розподіл таких судових витрат не вирішив. Також позивач зазначає, що за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 13.03.2024 ним був сплачений судовий збір в сумі 2684,00 грн і суд апеляційної інстанції скасовуючи названу ухвалу в постанові від 13.08.2024 вказав, що розподіл судових витрат можливий у випадку завершення розгляду справи по суті, у разі відмови позивача від позову та у зв`язку з примиренням сторін. Враховуючи, що Рівненський окружний адміністративний суд завершив розгляд даної справи по суті, то, на думку позивача, саме вказаний суд мав вирішити питання про стягнення на його користь витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі № 460/28495/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди - відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що представленими позивачем доказами в сукупності з матеріалами справи документально не підтверджується надання йому правової допомоги Адвокатським бюро «Валерії Василюк», що є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Крім цього, суд зазначив, що в нього відсутні повноваження на вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн та стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового в розмірі 2684 грн.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Крім цього вказує, що згідно норм ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Проте, у цій справі №460/28495/23 суд апеляційної інстанції повернув справу на розгляд до суду першої інстанції., а відтак саме суд першої інстанції наділений правом здійснити розподіл судових витрат, зокрема і тих які здійсненні в суді апеляційної інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Частина 1 ст. 132 КАС України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється в порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктами 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4, 5. 7 ст. 134 КАС України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Як зазначалось вище, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн за надання правничої допомоги в першої інстанції.

До заяви про стягнення витрат на правничу допомогу позивач долучив копії:

договору про надання правничої допомоги від 04.01.2024;

додаткової угоди № 1 про надання правничої допомоги від 09.09.2024;

акту приймання-передачі наданих послуг правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги адвокатом б/н від 04.01.2024, від 17.09.2024;

ордеру на надання правової (правничої) допомоги серії ВК № 115584.

Відповідно пункту 1.1 Договору про надання правничої допомоги від 04.01.2024 (далі - Договір), укладеного між Адвокатським бюро «Валерії Василюк» в особі керівника Василюк В.В. (за текстом договору - Бюро) та ОСОБА_1 (за текстом договору - Клієнт), Клієнт доручає, а Бюро приймає на себе зобов`язання надати Клієнту правничу допомогу у справі щодо: визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату Клієнту індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 з урахування січня 2008 року, як базового місяця; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату Клієнту індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 із встановленням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум; визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у вирішенні порушених питань у пункті 2-5 звернення Клієнта від 20.10.2023, наданого у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути звернення Клієнта від 20.10.2023 в пункті 2-5 із вирішенням порушених питань у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР; стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь клієнта моральну шкоду у розмірі 8760 грн.

Згідно з пунктом 3.1 Договору, початковий розмір гонорару Бюро становить 5000,00 грн, сума гонорару сплачується авансом в розмірі 5000,00 грн, яка може бути змінена додатковою угодою між сторонами, є оплатою за наступні послуги:

надання юридичної консультації, проведення правової експертизи документів наданих клієнтом, та аналіз судової практики з формуванням структури доказової бази, загальна вартість 2000,00 грн;

підготовка позовної заяви до суду, та підготовка відповіді на відзив, загальна вартість 3000,00 грн.

Також, у пункті 3.2 Договору сторони погодили, що гонорар виплачується Бюро в безготівковій формі. Оплата Клієнтом професійної правничої допомоги здійснюється на підставі Акту виконаних робіт за цим Договором у строк до 01.06.2025 шляхом внесення коштів на рахунок Бюро.

Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди № 1 про надання правничої допомоги від 09.09.2024, Сторони дійшли згоди внести зміни в п.1.1 Договору, та викласти його у наступній редакції: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 з урахування базового місяця січень 2008 року; визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 з урахування базового місяця січень 2008 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_2 , військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 із встановленням базового місяця - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум; визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у вирішенні порушених питань у пунктах 2-5 звернення ОСОБА_1 від 20.10.2023, наданого у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 20.10.2023 в пунктах 2-5 із вирішенням порушених питань у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 8760,00 грн; стягнути з військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 8760,00 грн.

Також, у пункті 2 Додаткової угоди № 1 про надання правничої допомоги від 09.09.2024 Сторони дійшли згоди внести зміни в п.3.1 Договору, згідно з якими розмір гонорару Бюро становить 8000,00 грн.

В свою чергу, згідно з актом приймання-передачі наданих послуг правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги адвокатом б/н від 04.01.2024, від 17.09.2024 (далі Акт наданих послуг), Адвокатським бюро «Валерії Василюк» надано позивачу наступні послуги:

надання юридичної консультації, проведення правової експертизи документів наданих клієнтом, та аналіз судової практики з формуванням структури доказової бази, загальна вартість 2000,00 грн;

підготовка позовної заяви до суду (справа № 460/28495/23), підготовка відповіді на відзив, загальна вартість 3000,00 грн;

підготовка апеляційної скарги на ухвалу суду від 13.03.2024, підготовка оновленої позовної заяви від 09.09.2024 (справа № 460/28495/23), загальна вартість 3000,00 грн.

Так, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви позивача зокрема дійшов висновку, що відповідно до змісту зазначених заяв, всі вони скріплені підписами позивача, тобто, у матеріалах справи немає належних та допустимих доказів складання та оформлення адвокатом як позовної заяви, так і відповіді на відзив на позовну заяву, апеляційної скарги на ухвалу суду, оновленої позовної заяви.

Також суд зазначив, що з цим позовом позивач звернувся 25.12.2023, а договір про надання правничої допомоги укладений між позивачем та Адвокатським бюро «Валерії Василюк» 04.01.2024, і пункт 2.1 вказаного Договору визначає, що він набирає чинності з моменту його підписання.

Відтак, суд констатував, що послуги з підготовки позовної заяви у справі № 460/28495/23 не могли бути надані позивачу Адвокатським бюро «Валерії Василюк» на підставі Договору про надання правничої допомоги від 04.01.2024.

Також, суд першої інстанції звернув увагу, що позивачем не було надано доказів сплати Адвокатському бюро «Валерії Василюк» авансу в розмірі 5000,00 грн як це визначено пунктом 3.1 Договору.

Однак на переконання колегії суддів такі висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки, як позивач так і адвокат має право підписувати будь-які документи по справі, що жодним чином не свідчить про відсутність у наданні правничої допомоги.

Ба більше, щодо твердження суду першої інстанції, що цим позовом позивач звернувся 25.12.2023, а договір про надання правничої допомоги укладений між позивачем та Адвокатським бюро «Валерії Василюк» 04.01.2024 то слід звернути увагу, що розгляд справи №460/28495/23 здійснювався за уточненою новою позовною заявою від 09.09.2024.

Так, ухвалою суду від 06.09.2024 у справі №460/28495/23 позовну заяву залишено без руху, та зазначено, що позивачу слід усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду: позовної заяви, яка б відповідала вимогам ст.160-161 КАС України, в частині приведення суб`єктного складу учасників справи у відповідність до приписів Кодексу адміністративного судочинства.

Відтак, розгляд справи №460/28495/23 здійснювався на підставі уточненої позовної заяви від 09.09.2024, тобто в редакції після укладення договору про надання правничої допомоги укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Валерії Василюк» 04.01.2024.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, висвітленої в додатковій постанові від 08.09.2020 у справі №640/10548/19 та постанові від 29.10.2020 у справі №686/5064/20 витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Згідно з пунктом 3.1 Договору визначено лише початковий розмір гонорару Бюро який становить 5000 грн., та у пункті 3.2 Договору сторони погодили, що оплата Клієнтом професійної правничої допомоги здійснюється на підставі Акту виконаних робіт за цим Договором у строк до 01.06.2025 шляхом внесення коштів на рахунок Бюро.

Отже, на момент ухвалення рішення суду від 06.01.2025, та ухвали суду від 17.01.2025 дата 01.06.2025 ще не настала, а тому вимога про надання доказів про сплату за надання правничої допомоги є безпідставною.

Однак на переконання суду апеляційної інстанції, розмір правничої допомоги дещо завищений у співвідношенні до складності справи та обсягу наданих позивачу послуг, оскільки ця справа є незначної складності.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім цього, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи зазначені обставини справи та перелік, наданих адвокатом для позивача послуг, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача солідарно з відповідачів судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, по 2500 грн кожний, що відповідає складності справи та обсягу наданих позивачу послуг.

Щодо стягнення сплаченого судового збору в суді апеляційної інстанції то слід зазначити таке.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року в справі №460/28495/23 - скасовано з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В згаданій ухвалі колегія суддів зокрема зазначила, що порядок вирішення питання про розподіл судових витрат врегульовано ст. 139 КАС України і дана норма не передбачає вирішення питання про розподіл судових витрат у випадку скасування апеляційною інстанцією ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Розподіл судових витрат, з урахуванням положень КАС України, можливий у випадку завершення розгляду справи по суті, у разі відмови позивача від позову та у зв`язку з примиренням сторін. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважав, що судові витрати розподілу не підлягають.

Однак, суд першої інстанції з таким висновок суду апеляційної інстанції не погодився і дійшов висновку, що судові витрати, які понесли сторони у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, розподіляються судом апеляційної інстанції і висновки щодо такого розподілу відображаються у резолютивній частині постанови, що ухвалюється за наслідками апеляційного провадження.

На переконання колегії суддів такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки згідно норм ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Проте, у цій справі №460/28495/23 суд апеляційної інстанції направив справу на розгляд до суду першої інстанції для продовження розгляду, що виключає застосування ч.6 ст. 139 КАС України.

Враховуючи той факт, що при прийнятті рішення по суті судом першої інстанції не вирішено питання про розподіл судових витрат в частині сплати судового збору, то колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2684 грн, по 1342 грн з кожного, сплаченого за подання апеляційної скарги у справі № 460/28495/23.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, з врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з прийняттям додаткового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі № 460/28495/23 скасувати та прийняти додаткове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні понесених судових витрат на правничу допомогу та судовий збір.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні понесених судових витрат на правничу допомогу та судовий збір.

В решті заяву залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар