Справа № 520/31341/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 р. Справа № 520/31341/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, повний текст складено 18.12.24 у справі №520/31341/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.10.2024 №50 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою від 28.03.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 27.12.2023, виходячи з розміру суддівської винагороди, зазначеної у довідці Верховного Суду від 20.03.2024 №1128/0/2-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з виплатою недоотриманих сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.10.2024 №50 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою від 28.03.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 27.12.2023, виходячи з розміру суддівської винагороди, зазначеної у довідці Верховного Суду від 20.03.2024 №1128/0/2-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області суму сплаченого судового збору в розмірі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок) та суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 (три тисячі гривень 00 копійок).

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 року по справі №520/31341/24 та ухвалити нове рішення по даній справі, яким відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.10.2024 №50 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою від 28.03.2024 і зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці з 27.12.2023, виходячи з розміру суддівської винагороди, зазначеної у довідці Верховного Суду від 20.03.2024 №1128/0/2-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з виплатою недоотриманих сум в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим, оскільки, задовольняючи позовні вимоги позивачу, суд порушив норми ст.19 Конституції України, ч.5 ст.242 КАС України. Вказує, що судом при ухвалені рішення не досліджувався наданий відповідачем відзив, що суперечить вимогам ст.242 КАС України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи; дослідження доказів в судовому засіданні та надання оцінки всім аргументам учасників справи. Також зазначає, що судом при ухвалені рішення не враховано, що ОСОБА_1 надала довідку про суддівську винагороду №1128/0/2-24 від 20.03.2024р., видану Верховним Судом, станом на 27.12.2023. Однак, відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 працювала з 23.03.2011р. по 13.11.2018р. суддею Вищого господарського суду України, з 15.11.2018р. по 23.07.2021р. - суддею Господарського суду міста Києва, з 01.05.2019р. по 23.02.2022р. - член Вищої ради правосуддя. Отже, останнє місце роботи позивачки - Господарський суд м. Києва. При цьому у рішенні вказано, що з 30.09.2016 вищі спеціалізовані суди, у тому числі Вищий адміністративний суд України, продовжили здійснювати на підставах і в межах, встановлених законом про судочинство, повноваження судів касаційної інстанції (у відповідних юрисдикціях). Зазначає, що позивачка у Вищому адміністративному суді взагалі не працювала. Вказує, що судом досліджувались не надані докази, що ставить під сумнів підстави переведення позивачки з Вищого господарського суду України до Господарського суду міста Києва. Вважає, що відповідно до наданих документів ОСОБА_1 правомірно та обґрунтовано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, тобто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято правомірне рішення від 04.10.2024 №50 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою від 28.03.2024.

Позивачка скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України, в якому, посилаючись на те, що доводи останньої є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню, просила суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 у справі № 520/31341/24 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 у справі № 520/31341/24 без змін. Окрім того, позивачка просила суд апеляційної інстанції розгляд справи №520/31341/24 здійснювати без її участі та її представника у порядку письмового провадження.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України дана справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивачка Указом Президента України від 12.06.1996 №420/96 призначена суддею господарського (арбітражного) суду міста Києва. Постановою Верховної Ради України від 03.03.2011 №3089-ХІ обрана на посаду судді Вищого господарського суду України безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 24.07.2018 №2400/0/15-18 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від №1402-VIII та початком ліквідації Вищого господарського суду України було вирішено внести Президентові України подання про переведення судді Вищого господарського суду України ОСОБА_1 на посаду судді Господарського суду міста Києва.

Указом Президента України від 21.09.2018 №287/2018 ОСОБА_1 переведена на роботу на посаду судді Господарського суду міста Києва.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 22.07.2021 №1668/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку» позивач була звільнена з посади судді Господарського суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з наказом голови Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 №438-К позивачка відрахована зі штату суду 23.07.2021.

23.07.2021 Господарським судом міста Києва позивачці видана довідка №0213/275/21 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з якою посадовий оклад позивачки станом на 23.07.2021 складав 78825,00 грн., загальний розмір суддівської винагороди 134 002,50 грн.

27.07.2021 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за результатами розгляду якої позивачці призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 66% суддівської винагороди.

У зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України» від 21.11.2023 №3481-IX Верховним Судом позивачці видана довідка від 20.03.2024 №1128/0/2-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з якою суддівська винагорода позивачки розрахована, виходячи з посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду за Законом №1402-VIII.

28.03.2024 позивачкою через Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві подана заява про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої була додана довідка Верховного Суду від 20.03.2024 №1128/0/2-24.

За результатами розгляду заяви позивачки від 28.03.2024 органом Пенсійного фонду України був здійснений перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період, починаючи з 27.12.2023 (дати набрання чинності Законом №3481-IX).

Протягом квітня - вересня позивачка отримувала щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 66% від суддівської винагороди, визначеної у довідці Верховного Суду від 20.03.2024 № 1128/0/2-24, що не заперечується сторонами.

Зазначене підтверджується рухом коштів по банківському рахунку позивачки та скріншотом відомостей з електронного кабінету Порталу електронних послуг Пенсійного фонду України станом на серпень 2024, наданий позивачкою.

У подальшому позивачка отримала рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.10.2024 №50, за змістом якого територіальний орган Пенсійного фонду України повторно розглянув заяву позивачки від 28.03.2024 та прийняв рішення про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою від 28.03.2024 на підставі довідки Верховного Суду.

Відмова мотивована тим, що з 27.12.2023 підлягає перерахунку щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України, яким призначено щомісячне довічне грошове утримання відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI. Також, у рішенні зазначено, що розмір складових суддівської винагороди судді окружних судів, утворених у районах міста, в окружних господарських судах не змінювався, тому для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 відсутні підстави.

Також, позивачкою було отримано лист Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.10.2024 № 2600-0504-8/205730, в якому зазначено, що «в результаті приведення у відповідність до норм чинного законодавства матеріалів пенсійної справи виникла переплата пенсії за період з 27.12.2023 по 30.09.2024 в розмірі 540 159,75 грн., ОСОБА_1 запропоновано добровільно вирішити питання про повернення надміру виплачених коштів та повідомлено про наявність в органів Пенсійного фонду України повноважень на звернення до суду з позовом про відшкодування надміру виплачених сум.

Позивачка, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.10.2024 №50 про відмову їй у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою від 28.03.2024, звернулася до суду з позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.10.2024 №50 є необґрунтованим та протиправним, а тому таке рішення підлягає скасуванню. Окрім того, суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 27.12.2023, виходячи з розміру суддівської винагороди, зазначеної у довідці Верховного Суду від 20.03.2024 №1128/0/2-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст.308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначені Законом України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі по тексту - №1402-VIII).

У преамбулі Закону №1402-VIII зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною 1 статті 4 Закону №1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Частиною 1 статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 135 цього Закону суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

При вирішенні спору суд виходить із того, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

У свою чергу, пунктом 6 Розділу XII Прикінцеві і перехідні положення Закону №1402 встановлено, що Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України діють у межах їх повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом у складі, визначеному цим Законом.

Отже, з 30.09.2016 вищі спеціалізовані суди продовжили здійснювати на підставах і в межах, встановлених законом про судочинство, повноваження судів касаційної інстанції (у відповідних юрисдикціях).

У подальшому, положення пунктів 22, 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII щодо отримання суддівської винагороди в залежності від проходження кваліфікаційного оцінювання та підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному судів були виключені на підставі Закону №193-1X від 16.10.2019 щодо усіх судів, крім суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду. На суддів цих судів поширювалась дія Закону №2453-VI, який вичерпав свою дію.

Так, відповідно до пункту 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховних Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (прим. - Законом №2453-VI).

Вказаними положеннями законодавець фактично визначив певну категорію суддів, а саме: суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, для яких до припинення діяльності цих судів усупереч конституційній гарантії матеріального забезпечення суддів як елементу їх незалежності та принципу єдиного статусу суддів вибірково встановив інший (менший) розмір винагороди судді, визначений Законом №2453-VI, порівняно з суддями, яким винагороду судді визначено Законом №1402-VIII (Зазначена позиція відображена в абзаці 8 пункту 8.1 Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2024 №3-p(II)/2024).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.03.2024 №3-р(II)/2024 в чергове наголосив, що належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів, зокрема й право на винагороду судді, та інші конституційні гарантії їх незалежності та недоторканності поширено на всіх суддів і мають бути забезпечені державою на основі принципу єдиного статусу суддів без будь-якого зниження рівня таких гарантій.

Колегія суддів враховує, що конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, № 686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17, від 11.02.2020 у справі №200/3958/19.

Законом України 21.11.2023 року №3481-IX розділ ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII доповнено, серед іншого, пунктом 14-3 наступного змісту: « 14-3. Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України, переведені до інших судів, а також ті, які виявили бажання звільнитися у відставку, за статусом, рівнем грошового забезпечення та рівнем соціально-побутового забезпечення прирівнюються до суддів вищих спеціалізованих судів».

Таким чином, законодавець відновив гарантії суддівської незалежності в частині належного матеріального забезпечення у тому числі, для тих суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, які виявили бажання звільнитися у відставку.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2024 №3-р(II)/2024 визнано таким, що не відповідає Конституції України окремий припис пункту 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII зі змінами в тім, що він установлює для суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України до припинення діяльності цих судів гарантії, визначені Законом №2453-VI, зокрема винагороду судді

Так, позивачка Указом Президента України від 12.06.1996 №420/96 була призначена суддею господарського (арбітражного) суду міста Києва. Постановою Верховної Ради України від 03.03.2011 №3089-ХІ обрана на посаду судді Вищого господарського суду України безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 24.07.2018 № 2400/0/15-18 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від № 1402-VIII та початком ліквідації Вищого господарського суду України було вирішено внести Президентові України подання про переведення судді Вищого господарського суду України ОСОБА_1 на посаду судді Господарського суду міста Києва.

Указом Президента України від 21.09.2018 №287/2018 позивачка переведена на роботу на посаді судді Господарського суду міста Києва.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 22.07.2021 №1668/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку» позивач була звільнена з посади судді Господарського суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з наказом голови Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 №438-К позивачка була відрахована зі штату суду 23.07.2021.

Враховуючи норми пункту 14-3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII та встановлені судом обставини щодо того, що позивачка до ліквідації Вищого господарського суду України перебувала на посаді судді Вищого господарського суду України та у зв`язку з ліквідацією Вищого господарського суду України була переведена з судді Вищого господарського суду України на посаду судді Господарського суду міста Києва, колегія суддів приходить до висновку, що за статусом, рівнем грошового забезпечення та рівнем соціально-побутового забезпечення позивач прирівняна до суддів вищих спеціалізованих судів.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачка має право на перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про розмір суддівської винагороди, виданої Верховним Судом.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на те, що відмова пенсійного органу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про розмір суддівської винагороди, виданої Верховним Судом, мотивована тим, що з 27.12.2023 підлягає перерахунку щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України, яким призначено щомісячне довічне грошове утримання відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, про що зазначено в оспорюваному рішенні. Також, в оспорюваному рішенні відповідача зазначено, що розмір складових суддівської винагороди судді окружних судів, утворених у районах міста, в окружних господарських судах не змінювався, тому для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача підстав немає.

Наведене тлумачення пенсійним органом норм пункту 14-3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII колегія суддів вважає помилковим та таким, що не відповідає його змісту.

Так, відповідачем не враховано, що положення пункту 14-3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII встановлюють імперативну вимогу щодо прирівняння за статусом, рівнем грошового забезпечення та рівнем соціально-побутового забезпечення до суддів вищих спеціалізованих судів тих суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, які виявили бажання звільнитися у відставку або які були переведені до інших судів.

Апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для перерахунку призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі пунктів 14-3, 14-4 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 1402-VIII.

Колегія суддів враховує, що Верховний Суд, витребуючи від Господарського суду міста Києва особову справу ОСОБА_1 та видаючи позивачці довідку від 20.03.2024 №1128/0/2-24 із зазначенням розміру суддівської винагороди, виходячи з базового посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, підтвердив право позивачки на перерахунок щомісячного довічного грошового забезпечення судді у відставці на підставі наведених положень пунктів 14-3, 14-4 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24.06.1999 №6-рп/99, від 20.03.2002 №5-pn/2002, від 11.10.2005 №8-рп/2005, від 3.06.2013 №3-рп/2013, від 8.06.2016 №4-рп/2016, від 04.12.2018 №11-р/2018 наголошував на важливості належного матеріального та соціального забезпечення суддів й недопустимості будь-якого зниження рівня цієї гарантії незалежності суддів, що спрямовано на обмеження будь-якого впливу на суд, гарантування незалежного правосуддя та здійснення судочинства на основі принципів і приписів Конституції України, а також реалізацію конституційного права на судовий захист.

У Рішенні від 15.04.2020 №2-р(II)/2020 Конституційний Суд України підсумував, що «однією з гарантій незалежності суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, яке має гарантувати здійснення справедливого, незалежного, безстороннього правосуддя, а також, що гарантії незалежності судді, включаючи заходи щодо його матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів і не можуть бути скасовані чи зменшені іншими нормативними актами» (абзац одинадцятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Отже, на важливості належного матеріального забезпечення всіх суддів й недопустимості будь-якого зниження рівня цієї гарантії незалежності суддів Конституційний Суд України наголошував і до прийняття останнього рішення від 26.03.2024 №3-p(II)/2024.

Інших підстав для відмови позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в оспорюваному рішенні пенсійного органу, крім наведених вище, не зазначено.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи вказують на те, що за заявою позивачки від 28.03.2024 органом пенсійного фонду вже було прийнято рішення про проведення перерахунку щомісячного грошового утримання позивачки.

При цьому, зі змісту оспорюваного рішення відповідача встановлено, що пенсійний орган 04.10.2024 року повторно розглянувши заяву ОСОБА_1 від 28.03.2024 вирішив відмовити останній в перерахунку пенсії згідно з поданою нею заявою.

Фактично оспорюване у даній справі рішення пенсійного органу не містить визначених законом підстав для повторного розгляду такої заяви органом, на обліку в якому позивачка не перебуває.

При цьому, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не містить обґрунтування наявності у відповідача повноважень на повторний перегляд заяви ОСОБА_1 від 28.03.2024, за якою вже приймалось рішення.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що доводи наведені в оспрюваному рішенні пенсійного органу не відповідають наведеним вже вище нормам законодавства, які регулюють спірні відносини та не свідчать про приведення матеріалів справи у відповідність до чинного законодавства.

Відтак, наведене вище вказує на те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.10.2024 №50 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою від 28.03.2024, є протиправним.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права, полягає у посиланні в оскаржуваному рішенні на документи, які не були долучені до матеріалів адміністративної справи, а саме: рішення Вищої ради правосуддя від 24.07.2018 №2400/0/15-18 та Указу Президента України від 21.09.2018 №287/2018, то колегія суддів зазначає, що вказані документи розміщені у відкритому доступі у мережі Інтернет на офіційних сайтах Офіційного Інтернет - представництва Президента України та Вищої ради правосуддя. Відтак, такі доводи є необґрунтованими. Окрім того, відомості про переведення судді Вищого господарського суду України ОСОБА_1 до Господарського суду міста Києва із посиланням на зазначені акти також містяться у трудовій книжці позивачки, копія якої долучена до матеріалів справи та яка наявна в матеріалах пенсійного справи ОСОБА_1 . Обставина щодо переведення судді Вищого господарського суду України ОСОБА_1 до Господарського суду міста Києва відповідачем фактично не заперечується.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи, та всупереч вимогам чинного законодавства.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність власного рішення, що є предметом оскарження у даній справі.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.10.2024 №50 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою від 28.03.2024, є необґрунтованими.

Таким чином, підсумовуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.10.2024 №50 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою від 28.03.2024 та про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 27.12.2023, виходячи з розміру суддівської винагороди, зазначеної у довідці Верховного Суду від 20.03.2024 №1128/0/2-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що оскільки судом першої інстанції в рішенні зазначено, що відповідач правом надати відзив на позов не скористався, у встановлений судом строк документи до суду не надходили, а тому судом при ухвалені рішення не досліджувався наданий відповідачем відзив, що суперечить вимогам ст.242 КАС України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи, дослідження доказів в судовому засіданні та надання оцінки всім аргументам учасників справи, то колегія суддів зазначає, що дійсно судом першої інстанції було помилково зазначено про те, що "відповідач правом надати відзив на позов не скористався, у встановлений судом строк документи до суду не надходили", оскільки в матеріалах справи міститься поданий відповідачем відзив на позовну заяву (а.с.78-93). При цьому, мотивувальна частина рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 фактично містить оцінку доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, що наводилися ним у відзиві на позовну заяву. Відтак, колегія суддів вважає, що наведені редакційні неузгодженості в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції не призвели до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушивши прав позивачки, є необґрунтованими та суперечать висновкам суду у даній справі.

З урахуванням вимог ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сум сплаченого судового збору та сум витрат на професійну правничу допомогу. Скарга відповідача не містить доводів та обґрунтувань щодо незгоди із рішенням суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 у справі №520/31341/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді О.А. Спаскін В.А. Калиновський