Справа № 420/13556/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/13556/24
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

при секретарі Альонішко С.І.

за участю представника апелянта Гринько Т.В.

представника позивача Кедик М.Г.

представника третьої особи Наталич А.А.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роздільнянський елеватор" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роздільнянський елеватор", за участю третіх осіб: Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Міністерства фінансів України про стягнення простроченої заборгованості перед державним бюджетом за бюджетними позичками,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роздільнянський елеватор" в якому просило суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Роздільнянськийелеватор» (Код ), простроченої заборгованості перед державнимбюджетом за бюджетними позичками:

по позичці за постановою Кабінету Міністрів України №1003 від11.09.1997 року 91 294 гривні 70 копійок, на бюджетний рахунок UA0615710, банк отримувача Казначейство України (ЕАП),, отримувач коштів ГУК в Одеській області/м.Роздільна;

по позичці за постановою Кабінету Міністрів України №1003 від11.09.1997 року 1095000 гривень 00 копійок, на бюджетний рахунок UA0615710, банк отримувача Казначейство України (ЕАП),, отримувач коштів ГУК в Одеській області/м.Роздільна;

по бюджетній позичці наданій на закупівлю сільськогосподарськоїпродукції за державним замовленням (контрактом) 1996 року 92 385 гривень 67копійок, на бюджетний рахунок UA0015710, банкотримувача Казначейство України (ЕАП), , отримувач коштівГУК в Одеській області/м.Роздільна;

по наданих на закупівлю сільськогосподарської продукції за державнимзамовленням (контрактом) 1996 року 1 117 331 гривня 00 копійок, на бюджетнийрахунок UA0015710, банк отримувача Казначейство України(ЕАП), , отримувач коштів ГУК в Одеській області/м. Роздільна.

В обґрунтування позову зазначалось, що станом на 11.01.2024 року, відповідно до довідки про суми простроченої заборгованості перед державним бюджетом за бюджетними позичками, що підлягають стягненню в судовому порядку та розрахунку суми простроченої заборгованості перед державним бюджетом за бюджетними позичками, що підлягають стягненню в судовому порядку податкова заборгованість товариства з обмеженою відповідальністю «Роздільнянський елеватор» перед бюджетом щодо стягнення простроченої заборгованості перед державним бюджетом за бюджетними позичками становить 2 396 011 гривень 37 копійок, а саме:

відповідно до подання Управління Державної казначейської служби України у Роздільнянському районі Одеської області №02-07-06/10 від 02.01.2024 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України №1003 від 11.09.1997 року на загальну суму 91 294 гривні 70 копійок (основний платіж);

відповідно до подання Управління Державної казначейської служби України у Роздільнянському районі Одеської області №02-07-06/8 від 02.01.2024 року на виконання повернення бюджетних позичок, наданих на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) 1996 року на загальну суму 1 095 000 гривень 00 копійок (основний платіж);

відповідно до подання Управління Державної казначейської служби України у Роздільнянському районі Одеської області №02-07-06/7 від 02.01.2024 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України №1003 від 11.09.1997 року на загальну суму 92 385 гривень 67 копійок (пеня);

відповідно до подання Управління Державної казначейської служби України у Роздільнянському районі Одеської області №02-07-06/9 від 02.01.2024 року на виконання повернення бюджетних позичок, наданих на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) 1996 року на загальну суму 1 117 331 гривня 00 копійок (пеня).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Роздільнянський елеватор», простроченої заборгованості перед державним бюджетом за бюджетними позичками:

по позичці за постановою Кабінету Міністрів України №1003 від 11.09.1997 року 91294 гривні 70 копійок, на бюджетний рахунок UA0615710, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК в Одеській області/м.Роздільна;

по позичці за постановою Кабінету Міністрів України №1003 від 11.09.1997 року 1095000 гривень 00 копійок, на бюджетний рахунок UA0615710, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК в Одеській області/м.Роздільна;

по бюджетній позичці наданій на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) 1996 року 92385 гривень 67 копійок, на бюджетний рахунок UA0015710, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК в Одеській області/м.Роздільна;

по наданих на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) 1996 року 1117331 гривня 00 копійок, на бюджетний рахунок UA0015710, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК в Одеській області/м.Роздільна.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильність та неповноту дослідження доказів, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, розподіл судових витрат здійснити у порядку, визначеному ст. 139 КАС України.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не з`ясовано та у матеріалах справи відсутні докази:

- підписаний договір (угода/контракт) з відповідачем, яким передбачено надання бюджетної позички,

- документи, які підтверджують перерахування бюджетної позички, виписки по рахунках відповідача, первинні бухгалтерські документи, платіжні документи про надання бюджетних позичок та отримання відповідачем коштів;

- документи, що підтверджують повернення Відповідачем бюджетної позички (у випадку часткового повернення),

- Дата виникнення заборгованостей (прострочення платежу), розрахунок заборгованостей по бюджетним позичкам у сумі 1 095 000,00 грн та у сумі 91 294,70 грн;

- період виникнення пені, розмір пені (ставка), правильність, а також правова підстава та період нарахування пені (розрахунок) у розмірі 1 117 331,00 грн та у розмірі 92 385,67 грн;

Апелянт зазначає, що відсутність вказаних документів та доказів унеможливлює встановлення будь-яких фактів та обставин у даній справі. Наведене спричинило фактичне не з`ясування судом обставин даної справи.

Апелянт наголошує, що надані до суду документи суперечать один одному, не є первинними, не дають змоги встановити, яка інформація в них міститься та які обставини вони підтверджують, оскільки документи, серед іншого, не містять підписів, печаток, прізвищ, посад підписантів, частково втрачений текст, документи містять рукописні доповнення. Позивачем не наведено умови, за наявності яких у заготівельних організацій виникає обов`язок у поверненні бюджетної позички, яку фактично отримували сільгосптоваровиробники, а не відповідач.

Також, апелянт посилається на актуальну практику Верховного Суду з аналогічних питань та зазначає, що судом першої інстанції до спірних відносин застосовано п.31 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України, який не підлягає застосуванню оскільки спірні відносини виникли у період 1996-1997 рр. до набрання чинності Бюджетним кодексом України та вказана норма регулює надання безпосередньо коштів з бюджету, натомість Відповідач не отримував таких коштів.

Крім іншого, в апеляційній скарзі зазначається, що судом неправильно застосовані норми матеріального права, а саме судом здійснене неправильне тлумачення Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2011 року №174.

Міністерство фінансів України надало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається, про обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, а тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Роздільнянський елеватор" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.

Адміністративна справа №420/13556/24 розглядалась в суді апеляційної інстанції у відкритих судових засіданнях в режимі відеоконференції, під час розгляду справи учасниками справи надавались пояснення по суті спору у судових засіданнях та в письмових клопотаннях, а також на виконання ухвал суду були надані витребуванні докази для долучення. В свою чергу 18.02.2025 р. суд апеляційної інстанції перейшов до продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, наданих учасниками справи доказів та письмових пояснень, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «РОЗДІЛЬНЯНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» є юридичною особою (ідентифікаційний код юридичної особи 00955147), зареєстрованою за адресою: Україна, 67400, Одеська обл., Роздільнянський р-н, місто Роздільна, вулиця Європейська, будинок 83, запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про проведення державної реєстрації юридичної особи, яка утворена в результаті перетворення. З 1997 року перебуває на обліку як платник податків у ТУ ДПС в Одеській області, Роздільнянська ДПІ.

ТОВ «РОЗДІЛЬНЯНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» є правонаступником ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РОЗДІЛЬНЯНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» (ідентифікаційний код юридичної особи 00955147), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В 2011 році ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «РОЗДІЛЬНЯНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» стало правонаступником ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РОЗДІЛЬНЯНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР».

ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «РОЗДІЛЬНЯНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» було засноване в 1998 році відповідно до рішення засновників - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області та організації орендарів ОРЕНДНОГО ПІДПРИЄМСТВА «РОЗДІЛЬНЯНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» шляхом перетворення ОРЕНДНОГО ПІДПРИЄМСТВА «РОЗДІЛЬНЯНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР».

За даними позивача станом на 11.01.2024 року, відповідно до довідки про суми простроченої заборгованості перед державним бюджетом за бюджетними позичками, що підлягають стягненню в судовому порядку та розрахунку суми простроченої заборгованості перед державним бюджетом за бюджетними позичками, що підлягають стягненню в судовому порядку податкова заборгованість товариства з обмеженою відповідальністю «Роздільнянський елеватор» перед бюджетом щодо стягнення простроченої заборгованості перед державним бюджетом за бюджетними позичками становить 2 396 011 гривень 37 копійок, а саме:

відповідно до подання Управління Державної казначейської служби України у Роздільнянському районі Одеської області №02-07-06/10 від 02.01.2024 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України №1003 від 11.09.1997 року на загальну суму 91 294 гривні 70 копійок (основний платіж);

відповідно до подання Управління Державної казначейської служби України у Роздільнянському районі Одеської області №02-07-06/8 від 02.01.2024 року на виконання повернення бюджетних позичок, наданих на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) 1996 року на загальну суму 1 095 000 гривень 00 копійок (основний платіж);

відповідно до подання Управління Державної казначейської служби України у Роздільнянському районі Одеської області №02-07-06/7 від 02.01.2024 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України №1003 від 11.09.1997 року на загальну суму 92 385 гривень 67 копійок (пеня);

відповідно до подання Управління Державної казначейської служби України у Роздільнянському районі Одеської області №02-07-06/9 від 02.01.2024 року на виконання повернення бюджетних позичок, наданих на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) 1996 року на загальну суму 1 117 331 гривня 00 копійок (пеня).

Не сплата зазначених коштів стало підставою звернення позивача з даним позовом.

Розглядаючи справу суд першої інстанції встановив, що Управлінням Державної казначейської служби України у Роздільнянському районі Одеської області сформовано подання №02-07-06/10 від 02.01.2024 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України №1003 від 11.09.1997 року на загальну суму 91 294 гривні 70 копійок (основний платіж);подання №02-07-06/8 від 02.01.2024 року на виконання повернення бюджетних позичок, наданих на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) 1996 року на загальну суму 1 095 000 гривень 00 копійок (основний платіж);подання №02-07-06/7 від 02.01.2024 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України №1003 від 11.09.1997 року на загальну суму 92 385 гривень 67 копійок (пеня);подання №02-07-06/9 від 02.01.2024 року на виконання повернення бюджетних позичок, наданих на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) 1996 року на загальну суму 1 117 331 гривня 00 копійок (пеня).

Тому, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки Головне управління ДПС в Одеській області, отримавши подання органу державного казначейства щодо наявності непогашеної податкової заборгованості суб`єкта господарювання перед державою за надану останньому фінансову допомогу, а також пені, нарахованої на таку заборгованість, вправі звертатися до суду з відповідним позовом про стягнення такої заборгованості без обмеження строками позовної давності.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з частиною дев`ятою статті 17 Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року №2456-VI, прострочена заборгованість суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб`єкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб`єкта господарювання.

До функцій контролюючого органу відповідно до підпункту 19-1.1.38 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України віднесено забезпечення стягнення сум простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Контролюючі органи мають право стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України (підпункт 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2011 року №174 затверджено Порядок обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості (далі - Порядок № 174), який регламентує дії органів виконавчої влади та банків-агентів, які від імені або за дорученням центральних органів виконавчої влади надали суб`єктам господарювання кредити, залучені державою або під державні гарантії, а також дії Мінфіну, який надав бюджетні позички/фінансову допомогу у 1993-1998 роках, та які здійснюють їх обслуговування і ведуть облік заборгованості за ними з метою забезпечення реалізації права вимоги погашення простроченої заборгованості перед державою за такими кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою; встановлює механізм нарахування пені Мінфіном на суми простроченої заборгованості перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та територіальними органами Державної казначейської служби на суми простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Мінфіном у 1993-1998 роках.

Відповідно до пункту 2 Порядку №174 боржник - суб`єкт господарювання, який отримав кредит, залучений державою або під державні гарантії, бюджетну позичку/фінансову допомогу на умовах, визначених кредитною (субкредитною) угодою, угодою про надання бюджетної позички/фінансової допомоги, та не забезпечив своєчасне і повне виконання своїх зобов`язань за такою угодою;

бюджетна позичка/фінансова допомога - сума коштів, надана Мінфіном у 1993-1998 роках позичальнику на поворотній основі за рахунок коштів державного бюджету на умовах угоди про надання бюджетної позички/фінансової допомоги;

заборгованість за кредитом, бюджетною позичкою/фінансовою допомогою - зобов`язання перед державою, що виникають у суб`єкта господарювання, який отримав кредит, залучений державою або під державні гарантії, бюджетну позичку/фінансову допомогу на умовах, визначених кредитною (субкредитною) угодою, угодою про надання бюджетної позички/фінансової допомоги;

прострочена заборгованість за бюджетною позичкою/фінансовою допомогою - заборгованість боржника перед державою за бюджетною позичкою/фінансовою допомогою (в тому числі за основним боргом, відсотками тощо), не погашена у строк, визначений угодою про надання бюджетної позички/фінансової допомоги.

Відповідно до пунктів 6, 9, 10 Порядку №174 облік простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою ведеться органами Державної казначейської служби у валюті бюджетної позички/фінансової допомоги, в якій вони надані. Кошти, що надходять до бюджету в рахунок погашення простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою, зараховуються органами Державної казначейської служби на рахунки, відкриті згідно з бюджетною класифікацією.

Державна казначейська служба на підставі зазначеної в пунктах 4 і 8 цього Порядку інформації, що подана Мінфіном, відображає зміни заборгованості за кредитами в обліку виконання державного бюджету та протягом тижня після надходження інформації, зазначеної в пункті 8 цього Порядку, інформує територіальні органи Державної казначейської служби за місцем реєстрації боржника про розмір простроченої заборгованості за кредитами та нарахованої на її суму пені, а також про розмір простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою.

З метою примусового стягнення в установленому законодавством порядку простроченої заборгованості з боржника територіальні органи Державної казначейської служби до кінця місяця, що настає за звітним періодом: інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за кредитами та суму нарахованої на неї пені; нараховують пеню та інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за бюджетними позичками / фінансовою допомогою та суму нарахованої на неї пені

Пунктом 15 Порядку передбачено, що прострочена заборгованість за кредитами, бюджетними позичками / фінансовою допомогою, яка не погашена боржником протягом 30 календарних днів після настання строку платежу, а також нарахована на суму простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою / фінансовою допомогою пеня стягуються в установленому законодавством порядку органами державної податкової служби за місцем реєстрації боржника відповідно до подання територіальних органів Державної казначейської служби, яке подається у строки, визначені пунктом 10 цього Порядку за встановленою згідно з додатком 1 формою.

Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги фактично обґрунтував свою позицію тим, що на податковий орган не покладено обов`язок перевіряти правомірність та обґрунтованість заборгованості, оскільки підставою для звернення контролюючого органу до суду із позовом щодо стягнення з боржника суми простроченої заборгованості перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою, є відповідне подання органу Державної казначейської служби, яке вноситься до контролюючого органу через 30 календарних днів після настання строку платежу, що не сплачений боржником.

Так, як вже було вище зазначено Головне управління ДПС України в Одеській області долучило до матеріалів справи документи на підтвердження надання відповідачу бюджетних позичок, наданих на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) 1996 року.

За висновком суду першої інстанції, подання органу Державної казначейської служби, внесене до органів доходів і зборів в порядку та у спосіб, встановлені чинним законодавством, є достатньою та належною підставою для стягнення з боржника простроченої заборгованості з основного боргу перед державним бюджетом за бюджетними позичками, наданими на закупівлю сільськогосподарської продукції за держконтрактом (замовленням).

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки факт наявності простроченої заборгованості за бюджетною позичкою у відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи документами, відповідач не надав, а суд не здобув доказів оскарження розпоряджень (подання, доручень) про повернення бюджетної позички, тому позовні вимоги є законними, відповідають обставинам справи, тому підлягають задоволенню.

Разом з тим колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються виключно на наявності компетенції податкового органу щодо стягнення заборгованості за поданням органу казначейської служби, тому є передчасними.

Слід звернути увагу, що Верховний Суд здійснивши касаційний перегляд у справі №826/8966/14 (адміністративне провадження №К/9901/8539/18) та перевіривши правильність застосування судами норм Порядку № 174 та Податкового кодексу України в частині функцій контролюючого органу щодо стягнення сум простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою за кредитами (позиками), залученими державою, у постанові від 22 жовтня 2019 року дійшов висновку, що саме по собі подання органу Державної казначейської служби, внесене до органів доходів і зборів, носить лише обліковий, інформативний характер щодо наявності суми простроченої заборгованості за кредитами, бюджетними позичками / фінансовою допомогою перед державою. У цій справі Верховний Суд вказав на те, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості за бюджетною позичкою, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки тільки первинні документи, які підтверджують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Аналогічні правові висновки також викладені в постанові Верховного Суду від17 лютого 2022 року справа №380/6944/20.

Як вже було вище встановлено, у даній справі позивач заявив наступні позовні вимоги:

- стягнути з відповідача прострочену заборгованість перед бюджетом за бюджетною позичкою за Постановою КМУ від 11.09.1997 № 1003 у сумі 91 294,70 грн.;

- стягнути з відповідача прострочену заборгованість перед бюджетом за бюджетною позичкою за Постановою КМУ від 11.09.1997 № 1003 у сумі 1095 000,00 грн.;

- стягнути з відповідача прострочену заборгованість по бюджетній позичці наданій на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) 1996 року у сумі 92 385,67 грн.;

- стягнути з відповідача прострочену заборгованість по наданих на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) 1996 року сумі 1 117 331,00 грн.;

Також, у позовній заяві ГУ ДПС в Одеській області наведено наступний розрахунок позовних вимог: 91294,00 гривні (основний платіж) + 1 095 000,00 гривень (основний платіж) + 92 385,67 гривень (пеня) + 1 117 331,00 гривня (пеня) = 2 396 011 гривень 37 копійок.

Проте, дослідивши наданні до суду першої апеляційної інстанції документи встановлено, що вони не підтверджують позовні вимоги у даній справі, оскільки не підтверджують наявність будь якої заборгованості відповідача, з огляду на наступні обставини.

Щодо Договорів про надання бюджетної позички:

- Договір про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна з державним замовленням 1996р., на суму 6 803,6 мільйонів карбованців;

- Договір про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна з державним замовленням 1996р., на суму 6 224,6 мільйонів карбованців;

- Договір про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна з державним замовленням 1996р., на суму 5100,6 мільйонів карбованців;

- Договір про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна з державним замовленням 1996р., на суму 1953,7 мільйонів карбованців;

- Договір про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна з державним замовленням 1996р., на суму 9361,4 мільйонів карбованців;

- Договір про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна з державним замовленням 1996р., на суму 3658,9 мільйонів карбованців;

- Договір про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна з державним замовленням 1996р., на суму 6288,7 мільйонів карбованців;

- Договір про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна з державним замовленням 1996р., на суму 2134 мільйонів карбованців;

- Договір про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна з державним замовленням 1996р., на суму 1174,7 мільйонів карбованців;

- Договір про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна з державним замовленням 1996р., на суму 5040 мільйонів карбованців;

- Договір про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна з державним замовленням 1996р., на суму 3400 мільйонів карбованців;

Колегія суддів дослідивши надані документи встановила відсутність доказів набуття чинності цих Договорів відповідно до п. 5.2. Договорів, а саме згідно якого Договір набирає чинності з моменту оплати відділенням Державного казначейства рахунків Товаровиробника на придбання матеріально-технічних ресурсів та перерахування йому коштів на спеціальний рахунок Урождай-96 і діє до повного виконання сторонами свої зобов`язань.

Товаровиробник - радгосп Степовий, Товаровиробник - ксп.Кірова, Товаровиробник - ксп.Шевченко, Товаровиробник - радгосп Понятовський, Товаровиробник - ксп Ереміївське. Товаровиробник ксп Правда, Товаровиробник - ксп Дружба, Товаровиробник - радгосп Шлях Ілліча, Товаровиробник ксп Перемога, Товаровиробник ксп Комуніст, Товаровиробник Одрадівська птахофабрика, Товаровиробник зазначений відповідно до кожного з вище перелічених Договорів.

Однак, колегія суддів встановила, що позивач не надав доказів перерахування коштів ксп.Кірова, ксп.Шевченко, радгосп Понятовський, ксп Ереміївське, ксп Правда, ксп Дружба, радгосп Шлях Ілліча, ксп Перемога, ксп Комуніст, Одрадівська птахофабрика, згідно п.2.2.,п.5.2. Договорів.

Також, до суду не надано будь-яких доказів перерахування відповідачу (за умовами Договору Заготівельне підприємство) 6 803,6 мільйонів карбованців, 6 224,6 мільйонів карбованців; 5100,6 мільйонів карбованців; 1953,7 мільйонів карбованців; 9361,4 мільйонів карбованців; 3658,9 мільйонів карбованців; 6288,7 мільйонів карбованців; 2134 мільйонів карбованців; 1174,7 мільйонів карбованців; 5040 мільйонів карбованців; 3400 мільйонів карбованців, згідно п.2.1 Договору.

Крім іншого позивачем не надано розрахунок перерахунку карбованців у гривні, в яких визначено позовні вимоги. Договори не містять ні дат їх підписання, ні печаток (не читабельні), що на переконання колегії суддів апеляційного суду виключає визнання договорів належним первинним документом та доказами у цій справі.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що згідно Договорів надання та повернення позички повинно відбуватися грошовими коштами, водночас позивач надав до матеріалів справи акти приймання-передачі та повернення бюджетної позички у вигляді зерна, що свідчить про не пов`язаність та неузгодженість між собою доказів позивача.

Таким чином, колегія суддів встановила, що ГУ ДКСУ в Одеській області надали суду Договори, які не набули чинності (не містять дат укладення, відсутні докази набуття чинності згідно п.5.2.Договорів) та не надано доказів перерахування відповідачу 51140,2 мільйонів карбованців (що є еквівалентом 511420,00грн) за вказаними Договорами. Також не надано доказів повернення/часткового повернення відповідачем бюджетної позички, а саме яким чином начебто утворилася заборгованість у сумі позовних вимог 91294,00 гривні (основний платіж) + 1 095 000,00 гривень (основний платіж).

Крімцього, щодо наданого суду «Контракту о предоставлении ссуды непродовольственным зерном для приготовления комбикорма согласно постановления КМУ от 29.12.97 №1474» (мовою оригіналу), судом встановлено, що з наданого контракту вбачається, що відповідач не є стороною Контракта, Контракт укладений між Хлібною базою та ВАТ ППП «Роздільнянське». В свою чергу позивачем не надано доказів надання позички за Контрактом відповідачу у вигляді зерна.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ГУ ДКСУ в Одеській області не надано пояснень яким чином вищевказаний Контракт стосується даної судової справи, тому колегія суддів вважає, відповідно до ст.73 КАС України не є належним доказом, оскільки не містить інформацію щодо предмета доказування.

Щодо наданих «Актов сверки взаимных расчетов» (мовою оригіналу) станом на 01.10.2001 р. та станом на 01.12.2001 р., колегія суддів встановила, що Акти укладені між ВАТ «Роздільнянський елеватор» та ВАТ ППП «Роздільнянське» та ними підтверджено заборгованість ВАТ ППП «Роздільнянське» перед ВАТ «Роздільнянський елеватор», що також виходить за межі розгляду цієї справи, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування.

Стосовно графіку повернення відстроченої заборгованості за бюджетною позичкою, наданої на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним контрактом 1994-1995 років у сумі заборгованості спеціалізованих сільськогосподарських підприємств з виробництва яєць, м`яса птиці, свинини та яловичини підприємства комбікормової промисловості за комбікорми по ВАТ ППП «Роздільнянське» колегія суддів зазначає, що графік повернення складений стосовно ВАТ ППП «Роздільнянське» та стосується заборгованості спеціалізованих сільськогосподарських підприємств з виробництва яєць, м`яса птиці, свинини та яловичини. Крім іншого, цей Графік стосується бюджетної позички, наданої на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним контрактом 1994-1995 років, що не є предметом спору у цій справі.

Також, до справи надана «Справка по использованию бюджетных средств за 1996-1997год» (мовою оригіналу), яка не підтверджує розмір позовних вимог у сумі 91294,00 гривні (основний платіж) + 1 095 000,00 гривень (основний платіж).

Надані Акти прийому-передачі заборгованості по бюджетній позичці підтверджують, що відповідачем передано/повернуто заборгованість по бюджетній позичці в обсязі більше, ніж ним було отримано, Акти не узгоджуються по сумам з Довідками про повернення бюджетної позички, Акти не узгоджуються по сумам з Довідками про стан заборгованості за бюджетними позичками, Акти не підтверджують суми позовних вимог.

Колегія суддів встановила, що позов не містить інформації про надання відповідачу бюджетної позички згідно Порядків № 119/109/193 від 12.07.95, № 72/113 від 11.04.96, №70/54/18 від 04.03.97, Акти не узгоджуються з договорами про надання позики.

Слід зазначити, що вищевказані Акти приймання-передачі та повернення також не узгоджуються між собою та не підтверджують суму позовних вимог у розмірі у сумі 91294,00 гривні (основний платіж) + 1 095 000,00 гривень (основний платіж). Згідно Актів приймання-передачі та повернення, оскільки відповідачем повернуто бюджетної позички більше, ніж було отримано зернових.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок пені не узгоджується з розміром позовних вимог, оскільки пеня за прострочену заборгованість по бюджетній позичці, наданої на, закупівлю продовольчого зерна за держзамовленням 1994-1997 років по ВАТ 'Роздільнянський елеватор" станом на 01.01.2012 р. Також, з матеріалів справи вбачається, що розрахунок пені здійснено станом на 01.12.2011 за десять років та пеня становить 1187917,62 грн, що не відповідає сумі пені, заявленої до стягнення.

Щодо розрахунку пені за прострочену заборгованість по бюджетній позичці, наданої на закупівлю продовольчого зерна за держзамовленням 1994-1997 років по КСП «Перемога», то такий розрахунок не стосується відповідача, оскільки складений для КСП «Перемога».

Колегія суддів не приймає посилання на Дебіторську заборгованість по ВАТ «Роздільнянський елеватор» станом на 01.01.2001-01.03.2001, оскільки як вбачається з наданих доказів Дебіторська заборгованість держави перед ВАТ «Роздільнянський елеватор» станом на 01.01.2001- 01.03.2001 становить 641 577,3 грн., що не підтверджує розмір позовних вимог у сумі 91294,00 гривні (основний платіж) + 1 095 000,00 гривень (основний платіж). Більш того, Дебіторська заборгованість за останній період - 2001 рік - підтверджують заборгованість держави перед ВАТ «Роздільнянський елеватор».

Суд також не приймає до уваги надані суду Довідки про стан заборгованості за бюджетними позичками наданими на закупівлю зерна за держзамовленнями 1995-1997рр по ВАТ «Роздільнянський елеватор» станом на 01.03.2000, 01.04.2000, 01.05.2000, 01.06.2000, 01.07.2000, 01.07.2000, 01.08.2000, 01.09.2000, 01.10.2000, 01.11.2000, 01.12.2000, 01.01.2001, 01.02.2001, 01.03.2001, оскільки такі довідки не узгоджуються з Актами прийому-передачі заборгованості по бюджетній позичці та не підтверджують суми позовних вимог 91294,00 гривні (основний платіж) + 1 095 000,00 гривень (основний платіж).

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що вище наведені документи суперечать один одному, не є первинними, не дають змоги встановити, яка інформація в них міститься та які обставини вони підтверджують, оскільки документи, серед іншого, не містять підписів, печаток, прізвищ, посад підписантів, частково втрачений текст, документи містять рукописні доповнення.

ГУ ДПС в Одеській області не наведено умови, за наявності яких у заготівельних організацій виникає обов`язок у поверненні бюджетної позички, яку фактично отримували сільгосптоваровиробники, а не відповідач.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 815/4428/13-а.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що вищевказані документи не відповідають вимогам, встановленим ст.ст.73-75 КАС України, не є належними та достовірними доказами у даній справі, натомість суд першої інстанції визнав обставини справи встановленими, що спричинило прийняття незаконного рішення у даній справі.

Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що Подання за вих.№02-07-06/8 від 02.01.2024, вих.№02-07-06/9 від 02.01.2024, за вих.№02-07-06/10 від 02.01.2024, за вих.№02-07-06/7 від 02.01.2024 не були оскаржені відповідачем, що начебто доводить правомірність позовних вимог, проте колегія суддів наголошує, що саме по собі Подання носить лише обліковий, інформативний характер щодо наявності суми простроченої заборгованості за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою перед державою.

Отже, колегія суддів повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вислухавши наданні учасниками справи пояснення, зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІУ підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Поняття первинного документу наведено у статті 1 вказаного Закону та означає документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Тож належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості за бюджетною позичкою, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону № 996- ХІУ, оскільки тільки первинні документи, які підтверджують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Між тим, колегія суддів зазначає, що будь-яких первинних та банківських документів на підтвердження перерахування відповідачу чи іншим суб`єктам господарювання і отримання відповідачем суми заборгованості позивач суду не надав, отже ГУ ДПС в Одеській області в силу положень частини другої статті 77 КАС України не довело правомірності своїх дій та рішень належними та допустимими доказами.

За такого правового регулювання та обставин справи слід дійти висновку, що нарахування пені на прострочену заборгованість за бюджетними позичками відбулось з порушенням законодавчо визначеного порядку її нарахування, а також за відсутності самих договорів про надання бюджетних позичок і будь-яких первинних документів, які б підтверджували перерахування відповідачу і отримання відповідачем суми заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю визначення розміру пені і його невідповідністю нормам права, оскільки пеня (її розмір) не передбачена, ні Порядками формування обсягів і виконання закупівлі сільськогосподарської продукції та продовольства за державним замовленням у 1996 році, ні Порядком формування обсягів та закупівлі зерна і сортового насіння зернових культур за державним замовленням у 1997 році. При цьому як нормами Цивільного кодексу УРСР (стаття 179), так і Цивільного кодексу України (стаття 551) установлено, що розмір пені встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Також, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів встановила та не було заперечено учасниками справи, що податковим органом неодноразово проводились податкові перевірки відповідача, зокрема, за періоди 2009-2017 роки, що підтверджується Актом № 1050-164/23-00/00955147 від 27.05.2010, Актом № 667-116/23-00/00955147 від 08.07.2011, Актом № 167/15-24-22- 01/00955147 від 26.02.2014. Слід зазначити, що остання планова перевірка проведена у 2017 році, за наслідками якої оформлений Акт №1632/15-32-14/0995514 документальної планової виїзної перевірки податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2017.

Згідно ч. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою додатків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього; пункту.

Тобто матеріалами справи підтверджено, що за результатами вказаних контрольних заходів позивачем не було виявлено кредиторської заборгованості по бюджетним позичкам 1996 р, 1997 р. та відповідних порушень не встановлено. В електронному кабінеті платника податку та фінансовій, податковій звітності відповідача кредиторська заборгованість за бюджетними позичками не рахується/відсутня.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про відсутність в матеріалах справи рішень відповідних органів про надання бюджетної позички або фінансової допомоги, договорів, на підставі яких надавалась бюджетна позичка або фінансова допомога, платіжні документи, які підтверджують перерахування коштів, виписки по рахунках суб`єкта господарювання, а тому без указаних документів визначити дату виникнення, суми та правовий характер грошових зобов`язань неможливо.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не здійснено належної оцінки аргументів і доказів, наявних в матеріалах справи, чим порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення у даній справі, а тому рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям нового про відмову в задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роздільнянський елеватор" - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС в Одеській області - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Роздільнянський елеватор" (вул. Європейська, 83, м. Роздільна, Роздільнянський район, Одеська обл., 67400, ) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 45 420 (сорок п`ять тисяч чотириста двадцять) грн.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик