Справа № 320/18208/24
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2025-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року справа №320/18208/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Військової частини НОМЕР_1 , Головного управління Національної гвардії України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Головного управління Національної гвардії України, в якому просив суд:

- визнати незаконною відмову в/ч НОМЕР_1 про невиплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , викладену у протоколі №609/975 від 23.11.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 призначити одноразову грошову допомогу, направити її розпорядникові бюджетних коштів, Міністерству оборони України, з висновком щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за формою, встановленою «Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року №530.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Військова частина НОМЕР_1 протиправно не виплатила позивачу одноразову грошову допомогу, направити її розпорядникові бюджетних коштів, Міністерству оборони України, з висновком щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за формою, встановленою «Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року №530.

Ухвалою суду від 27.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Військова частина НОМЕР_1 позов не визнала, надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що оскаржувану позивачем відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, викладену у протоколі №609/975 від 23.11.2023, прийнято саме комісією Головного управління Національної гвардії України, як розпорядником бюджетних коштів, тому Військова частина НОМЕР_2 є неналежним відповідачем у справі.

Ухвалою суду від 18.11.2024 змінено статус третьої особи та залучено в якості співвідповідача Головне управління Національної гвардії України (03151, м. Київ, вул. Світослава Хороброго, 9 А, ).

Головне управління Національної гвардії України позов не визнало, надало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Оскільки довідкою МСЕК №2 від 05.09.2023 установлено ступінь втрати працездатності позивача « 25%», причина втрати професійної працездатності «захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням в/служби», а не із формулювання «захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби», тому відповідач 2 вважає, що позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Із наявних у матеріалах справи доказів, судом встановлено, що довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №2 від 05.09.2023 установлено ступінь втрати працездатності « 25%», причина втрати професійної працездатності «захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням в/служби».

Військовою частиною НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслано до Головного управління Національної гвардії України пакетом документів щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, що передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Головного управління Національної гвардії України №609/975 від 23.11.2023 прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, що передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцю у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності, пов`язаної саме з проходженням військової служби, законодавством не передбачена (передбачено з виконанням обов`язків військової служби).

Позивач вважаючи вищезазначену відмову у виплати йому одноразової грошової допомоги протиправною, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що у ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Приписами статті 40 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Відповідно до ст. 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 1 статті 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пп. 7 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на день встановлення позивачу ступеня втрати професійної працездатності), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, прийнятою відповідно до п.2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Відповідно до абз. 2 п. 7 Порядку № 975 у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від: 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Матеріалами справи підтверджено, що довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №2 від 05.09.2023 установлено ступінь втрати працездатності « 25%», причина втрати професійної працездатності «захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням в/служби».

Згідно з пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи» (чинного станом на час виникнення спірних правовідносин) причинами інвалідності є, зокрема, захворювання:

- отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

- пов`язані з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку

Верховний Суд у своїй постанові від 23.03.2023 року у справі № 760/17056/17 вказав, що такий поділ здійснено з урахуванням того, що відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону до особового складу Держспецзв`язку належать військовослужбовці, державні службовці та інші працівники, та в залежності від того, яку службу проходить чи проходила особа, зазначається причина інвалідності внаслідок захворювання.

У зазначеній справі Верховний Суд погодився з тим, що суди попередніх інстанцій вірно встановили, що "позивач виконував службові обов`язки до моменту виключення його із списків особового складу, тобто до 15.06.2009, що підтверджується наказом голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 239- ос від 18.06.2009. Згідно довідки про обставини поранення, контузії, травми, каліцтва від 24.12.1985 №72, виданої командиром військової частини НОМЕР_3 , позивач 07.12.1985 отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку середньої тяжкості. Тобто травму отримано під час виконання обов`язків військової служби. Задовольняючи позовні вимоги, суди дійшли висновку, що інвалідність, яку позивач отримав, є наслідком травми, що мала місце в період проходження служби, а отже є такою, що пов`язана з виконанням службових обов`язків».

При цьому, Верховний Суд наголосив на тому, що "позивач, як особа начальницького складу Держспецзв`язку проходив службу відповідно до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» і був звільнений у запас Збройних Сил України. Пенсія позивачу нарахована за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тобто, в період з 1978 року до 15.06.2009 позивач виконував службові обов`язки військової служби відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Аналізуючи визначене суд вважає, що законодавцем відокремлено один від одного поняття «проходження військової служби» та «виконання обов`язків військової служби» і, враховуючи, що пп. 7 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на день встановлення позивачу ступеня втрати професійної працездатності) містить вказівку на захворювання під час виконання військовослужбовцем саме обов`язків військової служби, то позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, яка визначена вказаною нормою.

Таким чином, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено і відповідачами не надано доказів понесення ними судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати присудженню на користь відповідачів не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 - 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головного управління Національної гвардії України відмовити повністю.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідачі:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (ідентифікаційний код: НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

Головне управління Національної гвардії України (ідентифікаційний код: 08803498, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Світослава Хороброго, 9 А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.