Справа № 740/7253/24
Суддя: Олійник В. П.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/7253/24
Провадження № 2-а/740/5/25
РІШЕННЯ

іменем України

10 березня 2025 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі судового засідання Пулинець Ю.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови в справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

12 грудня 2024 року ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26 лютого 2025 року, звернувся до суду із адміністративним позовом до ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови від 02 грудня 2024 року про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді 3400 грн штрафу. Позов обґрунтований тим, що після зупинки транспортного засобу позивач пред`явив поліцейському посвідчення водія іноземної держави, а саме Італійської Республіки, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, тобто відсутня об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не мала права керування таким транспортним засобом, оскільки позивач має посвідчення водія Італійської Республіки, яке надає йому право керування відповідним транспортним засобом в Україні, крім цього зазначає, що у 2000 році отримав посвідчення водія в Україні, після чого переїхав постійно проживати до Італії, де отримав посвідчення водія, які останній раз оновлені 15 травня 2024 року, у зв`язку з тяжкою хворобою матері та сестри приїхав до м.Ніжина, звертався до територіального центру з метою отримання посвідчення, яке отримував у 2000 році, однак працівники не знали процедури видачі такого посвідчення, при повторному звернення не було бланків, на території України перебуває тимчасово, права керування не позбавлявся. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 18 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що заперечення сторін відсутні.

У відзиві від 09 січня 2025 року представник відповідача ГУНП в Чернігівській області Стаценко О.О. просить відмовити у позові з посиланням на те, що постанова поліцейського є законною та відповідає вимогам КУпАП та інших нормативно-правових актів України, також зазначає, що позивач сам у позовній заяві наголошує про те, що посвідчення видане в Італійській Республіці та не є Міжнародним водійським посвідченням.

Відповідно до заяви від 26 лютого 2025 року позивач ОСОБА_1 просить приєднати до справи посвідчення водія, яке він отримав 28 січня 2025 року на території України взамін італійського посвідчення, просить оскаржувану постанову скасувати.

Інші заяви, клопотання сторін станом на 10 березня 2025 року відсутні.

Фіксування судового засідання відповідно до ч.4 ст.229 КАС України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Позивачем по справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 .

Оскаржуваною постановою від 02 грудня 2024 року, копію якої надано лише позивачем, поліцейським Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Люткевичем С.Є. притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП з накладенням 3400 грн штрафу за порушення п.2.1.а. ПДР. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 02 грудня 2024 року в 17-16 год в м.Ніжині по вул.Шевченка, 74, керуючи транспортним засобом-ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_1 , не мав при собі посвідчення водія.

Відповідно до поданого до відзиву відеозапису, який безпосередньо відтворений у судовому засіданні, наявна слідуюча інформація (02 грудня 2024 з 16-56 по 17-28 год - 2 записи) поліцейськими зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 за те, що не увімкнув показчик повороту та відсутність бризговиків, на пропозицію поліцейських пред`явити посвідчення водія, зазначає, що в нього італійське посвідчення, так як 30 років проживав в Італії, після чого поліцейський з`ясовує, чи дійсне в Україні посвідчення Італійської республіки, в подальшому складає постанову за ч.2 ст.126 КУпАП.

До матеріалів справи долучено копію посвідчення водія, виданого на ім`я ОСОБА_1 в Італійській Республіці, зокрема на категорію В від 14 травня 2008 року до 11 квітня 2029 року, та посвідчення водія, виданого в Україні серії НОМЕР_2 , яке отримано 28 січня 2025 року, на якому відкрито категорію В 31 серпня 2000 року та яке дійсне до 28 січня 2055 року.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо (ст.2 КАС України).

Адміністративна відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

У ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.126 КУпАП.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 зазначеного Закону встановлені основні права та обов`язки водія транспортного засобу, якими, зокрема, вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2.1.а. ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження права керування транспортним засобом позивачем було пред`явлено посвідчення водія, видане 14 травня 2008 року у Італійській Республіці, яке надає право керувати транспортними засобами, що відповідають категорії В. Строк дії посвідчення становить до 11 квітня 2029 року.

Відповідно до статті 41 Віденській конвенції про дорожній рух 1968 року договірні сторони признають будь-яке національне посвідчення водія, яке відповідає вимогам даної Конвенції, для керування транспортними засобами відповідної категорії.

Згідно з пунктом 32 Положення №340, видані громадянам України за кордоном посвідчення водія іноземної держави, які відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, підлягають обміну на національні посвідчення водія без складання теоретичного і практичного іспитів за умови, що зазначені громадяни України постійно проживають на території України.

Пунктом 32-2 Положення № 340 передбачено, що обмін посвідчення водія іноземної держави, з якою укладено міжнародний договір про взаємне визнання та обмін посвідчень водія, здійснюється відповідно до умов, визначених міжнародним договором.

Відповідно до ст.2 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Італійської Республіки про взаємне визнання та обмін посвідчень водія, посвідчення водія, що видане компетентними Установами держави однієї Сторони, втрачає чинність для керування автотранспортом не території держави іншої Сторони через один рік з дати реєстрації власником посвідчення свого місця проживання на території держави іншої Сторони.

Отже вбачається, що посвідчення водія, що видане громадянам України компетентними установами Італійської Республіки, визнається Україною, однак, підлягає обміну на посвідчення водія національного зразка без складання теоретичного і практичного іспитів через один рік з дати реєстрації зазначеними громадяни України свого місця проживання на території України та постійного проживання на території України, що вчинено позивачем ОСОБА_1 при отриманні посвідчення водія 28 січня 2025 року в ТСЦ 7443, в якому наявна відмітка про категорії А1, А, В1, В з 31 серпня 2000 року, тобто на час винесення оскаржуваної постанови 02 грудня 2024 року позивач мав право керування автомобілем ВАЗ, при цьому поліцейським в повній мірі не з`ясовані обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, добросовісно та розсудливо, зокрема винних чи з необережності дій позивача в порядку ст.9 КУпАП, оскільки останній вказував про наявність в нього посвідчення водія, виданого в Італійській республіці, так як 30 років там проживав, на території України перебуває тимчасово у зв`язку із доглядом за хворою сестрою, тобто підстав для обміну Італійського посвідчення у позивача станом на 02 грудня 2024 року не було, так як останній приїхав до України не на постійне місце проживання, крім того щодо ОСОБА_1 наявне посвідчення, видане в Україні в 2000 році та яке він повторно отримав 28 січня 2025 року.

Згідно з приписами ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За встановлених судом обставин відповідачем всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України не надано належних і допустимих у розумінні ст.ст.73-76 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови щодо позивача про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП поза розумним сумнівом, добросовісно та розсудливо, і не спростовано тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 сплачено 605 грн 60 коп судового збору, що, із врахуванням задоволення позову повністю, є підставою для стягнення вказаного судового збору на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУНП в Чернігівській області, оскільки оскаржувана постанова винесена його службовою особою.

Керуючись ст.ст.5, 77, 139, 244, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови в справі про притягнення до адміністративної відповідальності,- задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії ЕНА №3591117 поліцейського Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Люткевича Сергія Євгенійовича від 02 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді 3400 грн штрафу і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Національної поліції в Чернігівській області (14000, м.Чернігів, просп.Перемоги, 74, ) на користь ОСОБА_1 , місце проживання в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Олійник.