Справа № 240/22991/24
Суддя: Шувалова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/22991/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу в електронній формі за позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» з позовом, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Житомирської митниці протиправною згідно вимоги, наданою заявою ОСОБА_1 від 09.10.2024 (вх. № 26655/10/1 від 10.10.2024 Держмитслужби) про проведення службового розслідування по факту митного оформлення ним додаткових митних декларацій №№ UA101020/2021/017880 від 13.10.2021, UA101020/2021/026380 від 03.12.2021, UA101020/2022/029910 від 17.08.2022, 22UA44U0 від 06.10.2022, 23UA87U7 від 30.09.2023 у відповідності з пунктом 14 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Житомирську митницю провести службове розслідування відповідно до заяви ОСОБА_1 від 09.10.2024 (вх. № 26655/10/1 від 10.10.2024 Держмитслужби) по факту митного оформлення ним додаткових митних декларацій №№ UA101020/2021/017880 від 13.10.2021, UA101020/2021/026380 від 03.12.2021, UA101020/2022/029910 від 17.08.2022, 22UA44U0 від 06.10.2022, 23UA87U7 від 30.09.2023 у відповідності з п. 14 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу». Надіслати на електронну адресу e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 акт службового розслідування.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що працює в Житомирської митниці. 09.07.2024 орган досудового розслідування (ГСУ ДБР) вручив йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України та безпідставно підозрюють у вчиненні службової недбалості при оформленні митних декларацій №№ UA101020/2021/017880 від 13.10.2021, UA101020/2021/026380 від 03.12.2021, UA101020/2022/029910 від 17.08.2022, 22UA44U0 від 06.10.2022, 23UA87U7 від 30.09.2023. У зв`язку з цим, він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив на підставі пункту 14 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу» провести службове розслідування по факту проведення ним митного оформлення додаткових митних декларацій №№ UA101020/2021/017880 від 13.10.2021, UA101020/2021/026380 від 03.12.2021, UA101020/2022/029910 від 17.08.2022, 22UA44U0 від 06.10.2022, 23UA87U7 від 30.09.2023.

Заява була розглянута Житомирською митницею та за результатами розгляду позивачу було відмовлено у проведенні службового розслідування.

Позивач зазначає, що причинами неможливості проведення службового розслідування, як зазначено у листі Житомирської митниці від 24.10.2024 вих. № 7.19-1/09/10/8594, є вилучення документів митного оформлення, невстановлення порушень за актом про результати перевірки з окремих питань від 20.09.2023, відсутність нових або додаткових документів, обставин, що можуть бути дослідженими.

Позивач зауважує, що в ході перевірки з окремих питань не досліджені та не перевірені додаткові митні декларації №№ UA101020/2022/029910 від 17.08.2022, 22UA44U0 від 06.10.2022, 23UA87U7 від 30.09.2023, тому у Житомирській митниці достатні підстави для проведення службового розслідування у відповідності з пунктом 14 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу» по факту оформлення ним додаткових митних декларацій.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на підставі наказу Житомирської митниці від 14.09.2023 №125 «Про проведення перевірки з окремих питань» та листа заступника Голови Держмитслужби від 11.09.2023 №08-3/17-02-01/7.19/6253 «Про проведення перевірки» за дорученням старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ ДБР (лист ДБР від 29.08.2023 №10-2-01-02-20428, у вересні 2023 року Житомирською митницею було проведено перевірку правильності митного оформлення посадовими особами митного поста «Житомир-Центральний» товарів ТОВ «ЯнЕір» ЛТД». За результатами перевірки будь-яких підозр, звинувачень відносно ОСОБА_1 щодо здійснення митного оформлення акт перевірки не містить. Житомирська митниця та її керівництво або інші посадові особи митниці не звинувачують ОСОБА_1 у порушенні митного оформлення літаків.

Також відповідач зазначає, що Порядок проведення службового розслідування затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 №950 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 7 березня 2023 р. №246) визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції". Виходячи зі змісту положень Порядку, відповідач зауважує, що вказаний Порядок регулює питання щодо перевірки осіб, яких звинувачують у корупційних правопорушеннях.

Позивачу органами досудового розслідування вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 КК України (ГСУ ДБР) (кримінальне провадження №0000917 від 28.10.2021). Службова недбалість не є корупційним злочином. Відповідно до примітки до статті 45 ККУ під корупційними злочинами відповідач розуміє злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368- 369-2 цього Кодексу. На думку відповідача, стаття про кримінальне правопорушення - службова недбалість, у даному переліку відсутня, тому відсутні підстави для проведення службового розслідування.

Відповідач вважає, що Житомирською митницею не було допущено бездіяльності при розгляді заяви головного державного інспектора ОСОБА_1. та в установлений строк митницею надано відповідь з посиланням на Порядок проведення службового розслідування затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 р. №950 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 7 березня 2023 р. №246). На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач надав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що вилучення документів митного оформлення ТОВ «ЯнЕір» ЛТД (у ході обшуку старшим слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань Лазорчиком І.В., відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Вовка С.В. №757/2613/22-к від «20» січня 2022 року), не може бути підставою у відмові в проведенні службового розслідування, оскільки, на думку позивача, електронні митні декларації №№ UA101020/2021/017880 від 13.10.2021, UA101020/2021/026380 від 03.12.2021, UA101020/2022/029910 від 17.08.2022, 22UA44U0 від 06.10.2022, 23UA87U7 від 30.09.2023 та, додані до них скановані копії паперових документів, на які накладено електронний підпис декларанта, надходили для проведення митного оформлення через інформаційну базу АСМО «Інспектор» та на даний час знаходяться в інформаційній базі АСМО «Інспектор». Згідно протоколу обшуку електронні документи не вилучались, а були записані (скопійовані) на належний ДБР носій інформації - картку пам`яті. Вилучення 27.01.2022 документів митного оформлення ТОВ «ЯнЕір» ЛТД посадовою особою ДБР не завадило комісії Житомирської митниці з 14.09.2023 по 20.09.2023 перевірити правильність митного оформлення товарів оформлених ТОВ «ЯнЕір» ЛТД на протязі 2019-2021 років. Тому, на думку позивача, твердження відповідача про неможливість проведення службового розслідування є безпідставним та спростовується наявністю Акту про результати перевірки з окремих питань від 20.09.2023.

Також позивач не погоджується з доводами відповідача та вважає, що пунктом 14 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу» та Порядком проведення службового розслідування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2023 № 246) не передбачено, що державний службовець має право на проведення службового розслідування за його вимогою з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри, тільки при звинуваченні його в корупційних правопорушеннях.

Бездіяльність відповідача, на думку позивача, полягала у невиконанні, покладеного на нього обов`язку, проведенні службового розслідування, відповідно до пункту 14 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу» та Порядку проведення службового розслідування затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2023 № 246).

У відповідь відповідач надав заперечення, аналогічні відзиву, в яких не погоджувався з доводами позивача.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , займає посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Житомир-Центральний» з укладанням контракту про проходження державної служби.

Органами досудового розслідування позивачу вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 КК України (ГСУ ДБР) (кримінальне провадження №0000917 від 28.10.2021).

Державна митна служба України листом за № 08-3/17-02-01/7.19/6253 від 11.09.2023, за доручення старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, повідомила Житомирську митницу про необхідність проведення перевірки щодо правильності митного оформлення посадовими особами поста «Житомир-Центральний» Київської митниці товарів ТОВ «ЯнЕір» за період з 2020-2021 рр., у тому числі, з питань дотримання усіх митних формальностей та належного відпрацювання всіх ризиків під час митного оформлення.

У вищевказаному листі зазначено, що під час перевірки необхідно дослідити питання щодо митного оформлення товарів у митному режимі переробки на митній території та законності проведення митних формальностей під час перебування в цьому митному режимі до його завершення, зокрема, вивчити документи, які подавались для надання дозволу на переробку на митній території, та документи, на підставі яких здійснювалось внесення змін до цих дозволів. Також просили з`ясувати питання, чи передбачали такі дозволи вивезення частин літаків за межі митної території України та чи відповідали законодавству дії з митного оформлення частин літаків при вивезенні за межі митної території в митному режимі реекспорту.

Відповідно до наказу Житомирської митниці від 14.09.2023 № 125 «Про проведення перевірки» у період з 14.09.2023 по 20.09.2023 проведено перевірку правильності митного оформлення посадовими особами митного поста «Житомир-Центральний» Київської митниці товарів ТОВ «ЯнЕір» ЛТД за період з 2020-2021 роки, в тому числі з питань дотримання усіх митних формальностей, належного відпрацювання всіх ризиків під час митного оформлення.

За результатом проведення перевірки Житомирською митницею складено Акт від 20.09.2023, в якому зазначено, що здійснивши перевірку матеріалів митного оформлення посадовими особами митного поста «Житомир-центральний» Київської митниці та Житомирської митниці товарів ТОВ «ЯнЕір» за період 2020-2021 року, враховуючи наступні обставини, що значно ускладнити проведення перевірки, а саме відсутність будь-яких примірників паперових документів, що використовувались при прийнятті відповідних рішень, відсутність достатнього практичного досвіду у митниці щодо специфічних операцій з повітряними суднами та стислі терміни проведення перевірки, комісія дійшла до таких висновків:

1. Висновок про наявність підстав для прийняття рішення щодо відмови у наданні дозволу на поміщення в режим переробки товарів за заявою ТОВ «ЯнЕір» від 02.04.2020 № 210, пов`язаних із розбіжностями зазначення у заяві дати укладання «Приложения № 3…», можливо здійснити виключно після вивчення інформації, що міститься у паперовому примірнику вказаного «Приложения № 3…№, що вилучено у результаті обшуку, проведеного 27.01.2022.

2. Під час прийняття рішення про поміщення товару у режим переробки на митній території України можливо були підстави для скасування дії дозволу, наданого на поміщення в режим переробки товару на митній території України за заявою ТОВ «ЯнЕір» від 25.08.2020 № 379, пов`язані з можливими ознаками порушення митних правил. Це питання стосується і ситуації, пов`язаної з ЕМД « № UA100530/2020/041788. У даних випадках формально посадовими особами ТОВ «ЯнЕір ЛТД» вчинено порушення митних правил, передбачене статтею 481 Митного кодексу України, але слід зазначити, що заяви суб`єктом до митного органу подано вчасно, тобто до порушення строків тимчасового ввезення, а відповідно у зв`язку з відсутністю суб`єктивної сторони правопорушення, протоколи про порушення митних правил не складались і питання скасування дії дозволу не розглядались.

3. За результатами опрацювання електронних зображень документів не виявлено підстав, визначених, частиною 8 статті 149 МКУ, для прийняття рішення про відмову у видачі дозволу ТОВ «ЯнЕір ЛТД» за заявою № 290 від 11.06.2020.

4. При поміщенні літака в режим тимчасового ввезення за ЕМД № UA100530/2020/027867 від 18.06.2020 порушень не виявлено.

5. При поміщенні літака в режим тимчасового ввезення за ЕМД № UA100530/2021/321500 від 07.05.2021 не вжито заходів щодо належної ідентифікації літака та внесення повного опису до графи 31 ЕМД, що призвело до можливого використання недостовірної описової інформації у подальшому під час оформлення 7-ми додаткових ЕМД, що подавались під час продовження терміну тимчасового ввезення.

6. Під час визначення митної вартості товарів, поміщених в режим «переробка на митній території», «тимчасове ввезення», «реекспорт» порушень не встановлено. Виявлено застосування основного методу визначення митної вартості при поміщенні товару № 1 за МД UA100530/2020/044303 від 11.09.2020 в митний режим «імпорт» при безоплатній операції, що суперечить статті 1 Угоди про застосування статті VІІ Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року та частини 5 статті 58 Митного кодексу України. Виявлена відсутність документального підтвердження числового значення заявленої митної вартості № 2 за вище вказаною МД із застосуванням резервного методу.

7. Відповідно до положень «Договора № 20-09/16 на виполнение технического обслуживания…..» від 19.09.2016 не передбачено переміщення демонтованих двигунів між будь-якими переробниками, розташованими на митній території України, та згідно до поданої заяви ТОВ «ЯнЕір ЛТД» повний цикл переробки здійснюється виключно ТОВ «ЯнЕір ЛТД». За ЕМД від 16.04.2020 UA100530/2020/19436 здійснювалось переміщення двигуна за межі території України, тому відсутні підстави щодо внесення будь яких змін/записів до дозволу, наданого митницею на поміщення літака в режим переробки.

8. Враховуючи відсутність однозначного тлумачення таких термінів, як «залишок», «продукт переробки» та «відходи» відсутні підстави для однозначного трактування та віднесення знятого двигуна до одного з зазначених термінів, що, у свою чергу, суттєво впливає на вибір митного режиму у який можливо помістити вказаний товар для повернення власнику. Питання правомірності поміщення демонтованого двигуна у режим реекспорту, а також необхідність документального фіксування завершення режиму переробки (отримання продукту переробки) потребує додаткових роз`яснень щодо практичного застосування положень статей 86, 159 та 160 МКУ та 840 ЦКУ. А для уникнення подібних випадків множинного трактування норм МКУ у подальшому та чіткого визначення зазначених термінів та обставин, що можуть бути використані під час завершення певних режимів, можливо, потребує ініціювання внесення змін та доповнень до МКУ, що містять відповідні формулювання та уточнення у контексті проведення операцій з переробки.

09.07.2024 Державним бюро розслідувань повідомлено позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 КК України, а саме в службовій недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб, що спричинило тяжкі наслідки.

31.08.2024 Державним бюро розслідувань позивачу повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_1 підозрюється у службовій недбалості, тобто у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 367 КК України.

09.10.2024 позивач звернувся до Державної митної служби України із заявою, в якій просив провести службове розслідування на підставі пункту 14 частини першої статті 7 Закону України «Про державну службу». На обґрунтування заяви позивач зазначав наступне.

Орган досудового розслідування (ГСУ ДБР) 09.07.2024 вручив мені повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України (кримінальне провадження № 0000917 від 28.10.2021). 31.08.2024 мені повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри. Таким чином, з 09.07.2024 і по день подання цієї заяви, я піддаюсь незаконному кримінальному переслідуванню та тиску зі сторони Державного бюро розслідувань та Офісу генерального прокурора України. Мене безпідставно підозрюють у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України при оформленні митних декларацій (далі - МД) №№ UA101020/2021/017880 від 13.10.2021, UA101020/2021/026380 від 03.12.2021, UA101020/2022/029910 від 17.08.2022, 22UA44U0 від 06.10.2022, 23UA87U7 від 30.09.2023 та нібито я завдав матеріальні збитки Державному бюджету України у розмірі 2 286 941,25 грн. Про результати проведеного службового розслідування просив повідомити на електронну адресу та надати копію документу, складеного за результатом службового розслідування.

Вищенаведена заява позивача від 09.10.2024 була скерована Державною митною службою України на адресу Житомирської митниці за резолюцією Голови Державної митної служби України про необхідність розгляду заяви.

За результатом розгляду заяви, Житомирською митницею скеровано на адресу позивача лист від 24.10.2024 № 7.19-1/09/10/8594, в якому відмовлено у проведенні службового розслідування та повідомлено позивача про наступне.

Порядок проведення службового розслідування затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 р. № 950 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 7 березня 2023 р. № 246). Порядок визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" (далі - Закон). Відповідно до п. 2 цього Порядку службове розслідування може бути проведено, зокрема, в разі вимоги особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щодо зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри. Окрім цього, у випадку, передбаченому абзацом третім вказаного пункту, службове розслідування проводиться за фактом виявленого порушення або стосовно особи, яка вчинила таке порушення.

Згідно листа Держмитслужби від 11.09.2023 № 08- 3/17-02-01/7.19/6253, доручення старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ ДБР (лист ДБР від 29.08.2023 № 10-2-01-02-20428) та на підставі наказу Житомирської митниці від 14.09.2023 року № 125 «Про проведення перевірки з окремих питань» проведено перевірку правильності митного оформлення посадовими особами митного поста «Житомир Центральний» Київської митниці товарів ТОВ «ЯнЕір» ЛТД», в тому числі досліджено та перевірено факти митного оформлення за МД: UA101020/2021/017880 від 13.10.2021, UA101020/2021/026380 від 03.12.2021.

За результатами перевірки (акт про результати перевірки з окремих питань від 20.09.2023 (реєстр. № 14 від 20.09.2023) порушень, що стосувались митного оформлення вказаних митних декларацій не встановлено.

Документи митного оформлення ТОВ «ЯнЕір» ЛТД () вилучені у ході обшуку (Протокол від 27.01.2022) старшим слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань Лазорчиком Іваном Васильовичем відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Вовка С.В. № 757/2613/22-к від «20» січня 2022 року.

Нових або додаткових документів, що стосуються митного оформлення за митними деклараціями № UA101020/2022/029910 від 17.08.2022, 22UA44U0 від 06.10.2022, 23UA87U7 від 30.09.2023 оформленими ОСОБА_1 , ТОВ «ЯнЕір» ЛТД () не надавалось і у справах митного органу відсутні.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за яким Вам повідомлено про підозру забезпечується прокурорами Офісу Генерального прокурора, повноваження митних органів за даним напрямком відсутні.

Враховуючи вищевикладене - вилучення документів митного оформлення, невстановлення порушень за актом про результати перевірки з окремих питань від 20.09.2023 (реєстр. № 14 від 20.09.2023), відсутність нових або додаткових документів, обставин, що можуть бути дослідженими, у Житомирської митниці відсутні можливості для проведення службового розслідування у відповідності з п. 14 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу» з порушеного ОСОБА_1 питання.

Будучи незгодним з бездіяльністю відповідача щодо непроведення службового розслідування за його заявою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд надаючи правову оцінку підставам та порядку проведення службового розслідування, зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, є Закон України «Про державну службу» від10.12.2015№889-VIII (далі Закон №889-VIII).

Правовий статус державного службовця та основні права державних службовців закріплені в статі 7 Pозділу II Закону №889-VIII. Державний службовець має право:

1) повагу до своєї особистості, честі та гідності, справедливе і шанобливе ставлення з боку керівників, колег та інших осіб;

2) чітке визначення посадових обов`язків;

3) належні для роботи умови служби та їх матеріально-технічне забезпечення;

4) оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення);

5) відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону;

6) професійне навчання, зокрема за державні кошти, відповідно до потреб державного органу;

7) просування по службі з урахуванням професійної компетентності та сумлінного виконання своїх посадових обов`язків;

8) участь у професійних спілках з метою захисту своїх прав та інтересів;

9) участь у діяльності об`єднань громадян, крім політичних партій у випадках, передбачених цим Законом;

10) оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності;

11) захист від незаконного переслідування з боку державних органів та їх посадових осіб у разі повідомлення про факти порушення вимог цього Закону;

12) отримання від державних органів, підприємств, установ та організацій, органів місцевого самоврядування необхідної інформації з питань, що належать до його повноважень, у випадках, встановлених законом;

13) безперешкодне ознайомлення з документами про проходження ним державної служби, у тому числі висновками щодо результатів оцінювання його службової діяльності;

14) проведення службового розслідування за його вимогою з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Позивач вважає, що у виниклих правовідносинах, він має підстави на проведення службового розслідування за його вимогою з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри на підставі пункту 14 частини першої статті 7 Закону №889-VIII.

Суд вважає таке твердження позивача обґрунтованим, з огляду на наступне.

Законодавець у статті 7 Закону №889-VIII закріпив основні права державного службовця під час виконання ним своїх службових обов`язків.

Одне з гарантованих прав це проведення службового розслідування за його вимогою з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Зняття безпідставних обвинувачень та підозр, на думку суду, має на меті об`єктивно з`ясувати обставини щодо дотримання або недотримання державним службовцем своїх обов`язків.

У цьому контексті «звинувачення» та «підозра» стосуються державного службовця в разі вручення йому відповідним суб`єктом офіційного рішення - підозри, або коли висуваються обвинувачення про можливе порушення ним службових обов`язків, перевищення повноважень або недотримання вимог законодавства, при цьому не тільки органом в якому працює державний службовець.

Ураховуючи, що позивач обіймає посаду державного службовця відносно якого Державним бюро розслідувань повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення щодо службової недбалості, тобто у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, суд доходить висновку, що позивач наділений правом звертатися з вимогою про проведення службового розслідування щодо зняття безпідставних, на його думку, звинувачень та підозр на підставі пункту 14 частини першої статті 7 Закону №889-VIII.

Суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що проведена ним на вимогу органу досудового розслідування у 2021 році перевірка з окремих питань та відсутність у відповідача звинувачень відносно порушень позивачем службової дисципліни, надає право відповідачу не проводити службове розслідування відносно позивача на підставі пункту 14 частини першої статті 7 Закону №889-VIII.

Перевірка з окремих питань проводилась відповідачем у 2021 році з метою перевірки правильності процедури митного оформлення, тобто до вручення позивачу підозри щодо неналежного виконання ним своїх службових обов`язків. Позивач не був залучений до проведення такої перевірки та пояснень з цього приводу не надавав.

09.07.2024 Державним бюро розслідувань повідомлено позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 КК України, а саме в службовій недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб, що спричинило тяжкі наслідки.

31.08.2024 Державним бюро розслідувань позивачу повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_1 підозрюється у службовій недбалості, тобто у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 367 КК України.

Тобто, підстава для звернення позивача до відповідача із заявою про проведення службового розслідування, на підставі пункту 14 частини першої статті 7 Закону №889-VIII, виникла саме з моменту пред`явлення йому підозри у службовій недбалості, у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них.

При цьому за процедурою та підставами проведення «перевірка з окремих питань» не є тотожною «службовому розслідуванню», оскільки це зовсім різні заходи.

Перевірка з окремих питань - це аналіз конкретних аспектів діяльності чи певного випадку з метою з`ясування фатів, але без офіційного статусу розслідування. Вона може бути ініційована керівником або відповідними органами для оцінки ситуації або документів.

Службове розслідування щодо державного службовця - це офіційний процес, що проводиться для встановлення фактів можливих порушень, допущених державним службовцем і визначення, у разі встановлення таких порушень, ступеня вини та його відповідальності.

Службове розслідування може бути ініційовано у разі: порушення службової дисципліни, етичних норм та норм діючого законодавства; підозр у вчиненні корупційних, кримінальних або інших правопорушень; неналежного виконання посадових обов`язків; скарг або звернень громадян щодо дій або бездіяльності державного службовця; виявлення факті що можуть свідчить про конфлікт інтересів тощо.

У таких випадках утворюється спеціальна комісія у органі в якому працює службовець, про що видається наказ. В процесі комісія збирає і аналізує документи, пояснення державного службовця та надані ним документи на підтвердження своїх доводів, пояснення інших державних службовці, що стосується предмету службового розслідування та оформлює це актом службового розслідування, в якому приймає рішення про можливі наслідки для державного службовця або про їх відсутність. Якщо державний службовець не згоден із висновками розслідування, він може оскаржити рішення прийняте за результатом службового розслідування.

Суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що вилучення документів митного оформлення органами досудового слідства призводить до неможливості проведення службового розслідування на підставі пункту 14 частини першої статті 7 Закону №889-VIII.

Цей аргумент не може бути підставою для відмови у призначенні службового розслідування за зверненням особи на підставі пункту 14 частини першої статті 7 Закону №889-VIII.

Як зауважив позивач та не спростував відповідач, що під час проведення перевірки з окремих питань у 2021 році, відповідач перевіряв частину митних декларацій, в тому числі і які були вилучені. Результати перевірки по ним відповідач відображав в акті перевірки. Позивач обґрунтував це тим, що електронні митні декларації №№ UA101020/2021/017880 від 13.10.2021, UA101020/2021/026380 від 03.12.2021, UA101020/2022/029910 від 17.08.2022, 22UA44U0 від 06.10.2022, 23UA87U7 від 30.09.2023 та додані до них скановані копії паперових документів, на які накладено електронний підпис декларанта, надходили для проведення митного оформлення через інформаційну базу АСМО «Інспектор», які і на цей час знаходяться в інформаційній базі АСМО «Інспектор». Згідно протоколу обшуку електронні документи не вилучались, а були записані (скопійовані) на належний ДБР носій інформації - картку пам`яті. Вилучення 27.01.2022 документів митного оформлення ТОВ «ЯнЕір» ЛТД посадовою особою ДБР не завадило комісії Житомирської митниці з 14.09.2023 по 20.09.2023 перевірити правильність митного оформлення товарів, оформлених ТОВ «ЯнЕір» ЛТД на протязі 2019-2021 років.

При цьому, під час службового розслідування, позивач не позбавлений права надавати комісії усі наявні у нього документи, на підтвердження своїх обґрунтувань, а комісія має право надавати їм оцінку.

Тому, суд доходить висновку, що відмова у призначенні службового розслідування, за заявою позивача, призвела до порушення у реалізації його прав на участь у службовому розслідуванні, з метою встановлення об`єктивних фактів для зняття безпідставних обвинувачень або підозр, яке гарантовано йому пунктом 14 частини першої статті 7 Закону №889-VIII.

При цьому суд зауважує, що висновки службового розслідування не є безумовними для державного службовця. Проте відмова у призначенні службового розслідування, без належних на це підстав, призводить до порушення прав цієї особи на належний захист.

Щодо твердження відповідача про те, що він не може провести службове розслідування за нормами Порядку № 950, оскільки вони проводяться у разі корупційного правопорушення, суд з цього приводу зазначає наступне.

Позивач звертався із заявою про проведення службового розслідування на підставі пункту 14 частини першої статті 7 Закону №889-VIII.

Приписи пункту 14 частини першої статті 7 Закону №889-VIII не містять вимог, що службове розслідування може бути проведено лише у разі корупційної складової правопорушення. Приписи цієї норми не містять уточнень, які саме правопорушення можуть бути предметом службового розслідування. Тобто, службове розслідування може ініціюватися не тільки у разі корупційного правопорушення, а за будь-яких обставин, що можуть свідчити про порушення державним службовцем службових обов`язків, у тому числі, з метою встановлення об`єктивних фактів для зняття безпідставних обвинувачень або підозр.

Постановою Кабінету Міністрів України № 950 від 13 червня 2000 року «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування» далі - (Порядок №950) регулює процедуру проведення службового розслідування стосовно осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкти, на яких поширюється дія цього Закону є, зокрема: державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 2 Порядку визначено, що може бути проведено службове розслідування в разі:

невиконання або неналежного виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особою, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, а також недодержання вимог законодавства;

внесення подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконанню вимог Закону в інший спосіб;

вимоги особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щодо зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри.

У випадку, передбаченому абзацом третім цього пункту, службове розслідування проводиться за фактом виявленого порушення або стосовно особи, яка вчинила таке порушення.

З аналізу пункту 2 Порядку № 950 вбачається, що службове розслідування проводиться відносно державного службовця як у разі корупційного правопорушення або пов`язаного з корупцією, так і у разі неналежного виконання особою, службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, так і у разі наявності звинувачень або підозри.

При цьому, суд зауважує, що позивач звертався до відповідача із заявою про проведення службового розслідування не на підставі постанови КМУ №950, а на підставі пункту 14 частини першої статті 7 Закону №889-VIII, тому відповідач мав керуватись вимогами Закону і призначити службове розслідування на підставі Закону, не залежно в якому провадженні позивачу висунуто підозру та обвинувачення.

У відповідності до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У розвиток цієї конституційної норми, частиною 1 та 3 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

При цьому, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це обумовлює висновок, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду і таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення.

Ураховуючи, що відповідачем було безпідставно відмовлено у проведенні службового розслідування, наведене обумовлює висновок про протиправність відмови відповідача у проведенні службового розслідування за заявою позивача від 09.10.2024.

При цьому суд зазначає, що позовна вимога зобов`язати відповідача надіслати акт службової перевірки на електронну адресу позивача, заявлена позивачем щодо правовідносин, які ще не виникли, тобто на майбутнє, оскільки відповідачем ще не проведено перевірку та не складено відповідний акт за результатом її проведення.

Оскільки судовому захисту підлягають лише порушені права, відтак позовні вимоги, звернені на майбутнє, не можуть бути захищені у судовому порядку.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У контексті встановлених обставин справи та правового регулювання суд доходить висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено в судовому порядку належними та допустимими доказами правомірність відмови у проведенні службового розслідування за пунктом 14 частини 1 статті 7 Закону №889-VIII, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містить декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16 червня 2020 року у справі №620/1116/20.

Таким чином поверненню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає вся сума сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Житомирської митниці (вул. Перемоги, 25, м. Житомир, Житомирська обл., 10003, ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Житомирської митниці у проведенні службового розслідування за заявою ОСОБА_1 від 09.10.2024 (вх. № 26655/10/1 від 10.10.2024) на підставі пункту 14 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Житомирську митницю провести службове розслідування за заявою ОСОБА_1 від 09.10.2024 (вх. № 26655/10/1 від 10.10.2024 на підставі пункту 14 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 10 березня 2025 р.

Суддя Т.О. Шувалова