Справа № 520/24793/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 р. Справа № 520/24793/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 (ухвалене суддею Шевченко О.В.) по справі № 520/24793/24

за позовом ОСОБА_1

до Харківського квартирно-експлуатаційне управління

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківського квартирно-експлуатаційного управління, в якому просив: визнати протиправною відмову Харківського квартирно - експлуатаційного управління в реалізації права ОСОБА_1 на житлову пільгу виключення з числа службових 2-кімнатної квартири житловою площею 34,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Харківське квартирно - експлуатаційного управління подати до Харківської міської ради клопотання про виключення з числа службових 2-кімнагної квартири житловою площею 34,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Житлового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що у рішенні суд першої інстанції зроблено правильний висновок про задоволення позовних вимог. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України з 24.06.2006, остання посада заступник командира військової частини НОМЕР_1 з матеріально-технічного забезпечення, що підтверджено Витягом із послужного списку особової справи.

Згідно із послужного списку ОСОБА_1 , вислуга на військовій службі становить 28 років.

27.06.2024 підполковник ОСОБА_1 , заступник командира частини з матеріального забезпечення - начальник відділення матеріально - технічного забезпечення, звернувся до об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 та Територіального центру контролю якості речового майна Східного регіону з рапортом щодо надання йому житлового приміщення для постійного проживання, зокрема двокімнатну квартиру житловою площею 35,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її виключення встановленим порядком з числа службового житла.

Згідно із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2023 № 829, відповідності до протоколу від 17.11.2023 № 18 та на підставі службового ордеру № 000059, виданого 23.02.2024, виконавчим комітетом Харківської міської ради ОСОБА_1 зі складом сім`ї 3 (три) особи надано окрему 2-кімнатну службову квартиру житловою площею 35,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , без зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. В даній квартирі він зареєстрований та проживає на цей час складом сім`ї 3 (три) особи.

На засіданні об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та Територіального центру контролю якості речового майна Східного регіону прийнято рішення, оформлене протоколом №27 від 26.06.2024 засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та Територіального центру контролю якості речового майна Східного регіону: надати підполковнику ОСОБА_1 житлове приміщення для постійного проживання, зокрема двокімнатну квартиру житловою площею 35,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її виключення встановленим порядком з числа службового житла; після прийняття позитивного рішення щодо зняття статусу службової з квартири АДРЕСА_2 , та надходження даного рішення до військової частини НОМЕР_1 , розглянути питання про зняття підполковника ОСОБА_1 , сім`єю складом 3 (три) особи, з квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 ; витяг з даного протоколу направити до Квартирно-експлуатаційного управління м. Харкова.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 27.06.2024 № 449 затверджено протокол Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та Територіального центру контролю якості речового майна Східного регіону від 27.06.2024 № 27 про надання підполковнику ОСОБА_1 житлового приміщення для постійного проживання, зокрема двокімнатну квартиру житловою площею 35,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її виключення встановленим порядком з числа службового житла (а.с. 16 - 18).

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 року № 3387 направлено до Квартирно-експлуатаційного управління м. Харкова документи для надання позивачу двокімнатної квартири житловою площею 35,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 шляхом її виключення встановленим порядком з числа службового житла.

Розглянувши вказані документи листом Харківського квартирно-експлуатаційного управління від 02.07.2024 № 583/3277 фактично відмовлено позивачу у виключенні двокімнатної квартири житловою площею 35,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 з числа службового, оскільки рішенням заступника Міністра оборони України від 04.11.2022 року №2551/з/5 та рішенням Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, протокол від 16.11.2022 року №142, питання щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових розглядається для членів сімей військовослужбовців, які загнули (померли) або пропали безвісти.

Вважаючи протиправною бездіяльність Харківського квартирно - експлуатаційного управління, яка полягає у неподанні до Харківської міської ради клопотання про виключення квартири з числа службових, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що не подаючи відповідне клопотання, відповідач порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом 2011-ХІІ, в той час як чинним законодавством не встановлено підстав для відмови квартирно-експлуатаційного органу у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за № 2011-XII (в подальшому - Закон № 2011-XII) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовцям, які мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2011-ХІІ, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах визначених законами України.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-ХІІ, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених п. 10 цієї статті.

Згідно із абз. 1 п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 (в подальшому - Порядок №1081), військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 календарних років і більше та члени їх сімей надається житло для постійного проживання.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку №1081, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей для постійного проживання провадиться шляхом: надання новозбудованого житла, виключеного з числа службових, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Тобто, законодавством прямо передбачено право військовослужбовців самостійно визначатись, яким способом (шляхом) вони бажають реалізувати своє право на забезпечення житлом для постійного проживання.

Реалізація забезпечення постійним житлом шляхом його виключення з числа службових жодним чином не пов`язується законодавством з квартирною чергою особи, яка обрала такий спосіб забезпечення житлом.

Згідно із п. 22 Порядку №1081, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться в військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Відповідно до п. 10 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 (в подальшому Інструкція № 380), військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку з скороченням штатів, інваліди першої чи другої групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими жилими приміщеннями, незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на квартирному обліку. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району встановленим порядком.

Таким чином, на час розгляду справи, відсутні законодавчі норми, які б обмежували встановлену п. 10 Інструкції № 380 та абз. 3 п. 3 Порядку №1081 можливість реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових.

Згідно зі статтями 5, 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів Збройних Сил України, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надається, зокрема, така пільга, як першочергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Із урахуванням викладених норм визначальними обставинами - матеріальними підставами для визнання права на виключення житла з числа службового є: перебування позивача на військовій службі, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку та, до того ж, наявність статусу учасника бойових дій, що надає право на забезпечення постійним житлом, в тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 636/1514/19.

Відповідно до п. 11 Порядку №1081, житлове приміщення виключається із числа службового якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено із числа житлових приміщень.

Виключення житлового приміщення з числа службового проводиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Питання виключення квартир з числа службових на засіданнях Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років, а для осіб, звільнених у запас або відставку, які звільнені з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі - незалежно від вислуги років; для сімей померлих (загиблих) військовослужбовців, сімей, які мають у своєму складі інвалідів та тяжкохворих.

На час розгляду справи, відсутні законодавчі норми, які б обмежували встановлену чинним законодавством можливість реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових.

Судовим розглядом встановлено, позивач проходить військову службу у Збройних Силах України з 24.06.2006 на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 з матеріально-технічного забезпечення, вислуга на військовій службі становить 28 років, що підтверджено Витягом із послужного списку особової справи.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 30.04.2015, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Позивачем 12.02.2024 отримано ордер № 15457 на житлове приміщення, а саме квартири АДРЕСА_3 , який є достатньою правовою підставою для вселення його та членів сім`ї у службову квартиру, де позивач разом з членами родини

Згідно із службового ордеру № 000059, виданого 23.02.2024, виконавчим комітетом Харківської міської ради ОСОБА_1 зі складом сім`ї 3 (три) особи надано 2-кімнатну службову квартиру житловою площею 35,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . В даній квартирі він зареєстрований та проживає на цей час складом сім`ї 3 (три) особи.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 27.06.2024 №449 затверджено протокол Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та Територіального центру контролю якості речового майна Східного регіону від 27.06.2024 № 27 про надання підполковнику ОСОБА_1 житлового приміщення для постійного проживання, зокрема двокімнатну квартиру житловою площею 35,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її виключення встановленим порядком з числа службового житла.

Супровідним листом Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 року №3387 направлено до Квартирно-експлуатаційного управління м. Харкова документи для надання позивачу двокімнатної квартири житловою площею 35,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 шляхом її виключення встановленим порядком з числа службового житла.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні усі, визначені пунктом 10 Інструкції № 380, умови для реалізації права на виключення житла, яке займає позивач, з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання у встановленому порядку.

Проте, листом Харківського квартирно-експлуатаційного управління від 02.07.2024 №583/3277 фактично відмовлено позивачу у виключенні двокімнатної квартири житловою площею 35,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 з числа службового, оскільки рішенням заступника Міністра оборони України від 04.11.2022 року № 2551/з/5 та рішенням Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, протокол від 16.11.2022 року №142, питання щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових розглядається для членів сімей військовослужбовців, які загнули (померли) або пропали безвісти.

При цьому, відповідач не зазначав про відсутність доказів на підтвердження прийняття житловою комісією військової частини рішення про погодження зняття статусу «службової» з житлового приміщення, яке займає позивач, а також відповідний наказ командира цієї військової частини, а також відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження обґрунтованості неподання клопотання про розгляд питання про виключення житла з числа службового.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини, а не подаючи відповідне клопотання, відповідач порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом 2011-ХІІ, в той час як чинним законодавством не встановлено підстав для відмови квартирно-експлуатаційного органу у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 20.09.2024 по справі №520/12589/24.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, а вимоги апеляційної скарги Харківського квартирно-експлуатаційного управління не обгрунтовані та задоволенню не підлягають.

Доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зокрема, з огляду на те, що позивачем не дотримано встановлену процедуру розгляду питання про погодження зняття статусу «службової» з житлового приміщення (квартири), суд апеляційної інстанції вважає помилковими оскільки, такі обставини й не слугували підставою для відмови Харківського квартирно-експлуатаційного управління у задоволенні прохання про підготовку та направлення до органу місцевого самоврядування відповідного клопотання, яка власне полягала у відсутності як такого права у позивача на виключення квартири з числа службових.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського квартирно-експлуатаційного управління - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 по справі № 520/24793/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич