Справа № 761/30681/24
Суддя: Фролова І. В.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/297/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Фролова І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕНА02784574 від 08.08.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 680 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги мотивує тим, що 08.08.2024 року, приблизно о 15.05 ОСОБА_1 керуючи автомобілем BMW X4, д.н.з. НОМЕР_1 рухалась по бульвару Лесі Українки у Печерському районі міста Києва. В салоні автомобіля разом з нею перебував пасажир. На прохання пасажира висадити його біля будинку №28 по бульвару Лесі Україніки, ОСОБА_1 поряд з цим будинком, біля правого краю проїзної частини на смузі для маршрутних транспортних засобів, здійснила зупинку автомобіля та висадила пасажира. Відразу після висадки пасажира рух авто, яким керувала ОСОБА_1 був перегороджений попереду мотоциклом з позначками патрульної поліції, що завадило подальшому руху автомобіля. Патрульний поліцейський, що під`їхав на мотоциклі, підійшов до ОСОБА_1 та, повідомивши про начебто порушення нею правил дорожнього руху, висловив вимогу про пред`явлення документів для складання постанови про адміністративне правопорушення. Пояснення ОСОБА_1 про те, що зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів вона здійснила для висадки пасажира, патрульним поліцейським було проігноровано. Останнім було винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КпАП України із зазначенням того, що керуючі транспортним засобом водій здійснив зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8. ПДР, другим рядом. Через деякий час у застосунку Дія, який встановлений на особистому телефоні ОСОБА_1 , з`явилось повідомлення про винесення стосовно неї постанови ЕНА02784574 від 08.08.2024 про накладення штрафу у розмірі 680 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КпАП України.

Позивач вважає, що вказана оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2024 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13 вересня 2024 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення від сторони позивача.

20 вересня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого представник Департаменту заперечував щодо задоволення позову.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що інспектором управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Логіним Олександром Станіславовичем 08 серпня 2024 року було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ЕНА №2784574 від 08.08.2024 р. за ч. 3 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до оскаржуваної постанови, Позивач о 15 год. 03 хв., керуючи автомобілем «BMW X4», номерний знак « НОМЕР_1 » в м. Києві, по б-ру Лесі Українки, 28 здійснила зупинку на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, чим порушила п. 17.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) та скоїла адміністративне правопорушення, за яке ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Внаслідок чого Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 680 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Статтею 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» (далі - Закон) учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Разом з тим п. 1.1 ПДР відповідно до Закону встановлює єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, згідно із п. 1.3 ПДР.

Згідно п. 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

На дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі (п. 17.1 ПДР).

Згідно із статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожньої мережі.

Статтею 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Положеннями статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції та від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, в тому числі справи про правопорушення правил дорожнього руху передбачені частиною 3 статті 122 КУпАП.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, посадовими особами Національної поліції на місці вчинення (на місці зупинки транспортного засобу) правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, (далі - Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський на місці вчинення адміністративного правопорушення, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення. Такого ж висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду в своїй постанові від 11.06.2019 у справі № 379/78/19.

З урахуванням викладеного вище, суд зазначає, що Інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція) та до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», таким чином зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення (далі - Відеозапис).

Як вбачається з відеозапису о 15 год. 02 хв. зафіксовано зупинку транспортного засобу «BMW X4», номерний знак « НОМЕР_1 », яким керувала Позивач, в м. Києві, по б-ру Лесі Українки, 28, на смузі для руху маршрутних транспортних засобів.

Після чого Інспектор підійшов до водія, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1. ПДР на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4. (а) ПДР.

Позивачу було роз`яснено, що вона порушила п. 17.1 ПДР та в її діях присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, яка встановлює адміністративну відповідальність в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення вимог ПДР, в тому числі за порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів.

Позивач повідомила, що вона зупинилася для того, щоб скористатися мобільним телефоном для пошуку маршруту на вул. Костанайську.

Інспектор пояснив, що це не відповідає вимогам ПДР України, з чим Позивач погодилася.

Отже, проаналізувавши відеозапис можна дійти до висновку, що твердження представника Позивача про те, що Позивач зупинилась на смузі для руху маршрутних транспортних засобів у місці з дорожньою розміткою 1.11 для висадки пасажира, не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідальності з законом.

Відповідно до вимог ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За нормою ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, серед іншого, відомості про особу порушника. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка вчинила адміністративне правопорушення. При складанні протоколу порушникові роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Згідно ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. При цьому, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України)

Зважаючи на викладене, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕНА02784574 від 08.08.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 680 грн, складена у повній відповідності з діючим законодавством, в той же час, позивачем не заперечується сам факт зупинення транспортного засобу на забороненому для того місці, однак, до суду не надано належних доказів того, що даним транспортним засобом керувала інша особа, при цьому особу позивача в оскаржуваній постанові встановлено.

Окремо суд зауважує щодо твердження представника позивача щодо помилки в Постанові наступне.

Представник Позивача в заяві зазначає, що в Постанові вказаний дорожній знак 5.8, хоча насправді на місці події встановлений знак 5.11. Позивач не заперечує факт керування транспортним засобом «BMW X4», номерний знак « НОМЕР_1 », по бульвару Лесі Українки 08.08.2024, що підтверджується наданим відеозаписом з портативного відеореєстратора інспектора №470161.

Зазначений дорожній знак 5.8 також, як і знак 5.11, інформує водія про наявність смуги для маршрутних транспортних засобів та не змінює змісту прийнятого Інспектором рішення. Разом з тим, зазначення Інспектором в оскаржуваній постанові неправильних даних, в тому числі і неправильної нумерації дорожнього знаку, не спростовує порушення Позивачем вимог пункту 17.1 ПДР, та є опискою.

Аналогічні правові позиції щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення викладені у постановах Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 459/1801/17 та від 28.11.2018 у справі №537/1214/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу Адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки постанова винесена уповноваженої особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.

Відповідно до ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, діючи в межах наданих адміністративному суду повноважень, проаналізувавши наведені доводи з приводу заявлених позовних вимог, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 48, 77, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України ст. 9, 17, 18, 33, 122, 247, 251, 254, 258, 268, 284, 288, 293 КУпАП,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

Департамент патрульної поліції, адреса місцезнаходження - м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, .

Суддя: