Справа № 240/14530/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/14530/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), у якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду його рапорту про видачу скерування на госпіталізацію та зобов`язати відповідача розглянути і задовольнити вказаний рапорт.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації під час воєнного стану. У зв`язку з тяжким станом здоров`я позивач поштовим зв`язком звертався 02.05.2024 та 14.05.2024 до військової частини з рапортами про скерування його на госпіталізацію та проходження ВЛК, відповіді на які не отримав. У подальшому представник позивача скерувала до в/ч НОМЕР_1 адвокатські запити щодо стану розгляду рапорту та надання копії особової справи військовослужбовця, на що отримала відповідь, у якій було запропоновано позивачу прибути до військової частини для огляду фахівцями медичної служби. Стан здоров`я позивача не дозволяє йому прибути до військової частини, він потребує госпіталізації та оперативного втручання, тому позивач звернувся до Територіального управління ДБР у м.Мелітополі з метою отримання направлення на госпіталізацію та ВЛК. Скерування на ВЛК було отримано, проте скерування на госпіталізацію може бути надано виключно військовою частиною. Вважає, що відповідач порушив вимоги законодавства і допустив бездіяльність, тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, зобов`язавши відповідача розглянути та задовольнити рапорт про видачу скерування на госпіталізацію.

Ухвалою суду від 07.08.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Від віповідача 22.08.2024 надійшов відзив на позовну заяву, у якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначено, що ОСОБА_2 не є військовослужбовцем ЗСУ та в/ч НОМЕР_1 : у зв`язку з самовільним залишенням військової частини з 22.11.2023 його військова служба з 13.02.2024 призупинена відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2024 №94-РС. Підставою став витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.02.2024 у кримінальному провадженні №0001256 щодо вчинення ОСОБА_1 дій, які містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 Кримінального кодексу України. Отже, військовослужбовцю призупинено військову службу та він вважається таким, що військову службу не проходить, а також втратив всі права, якими наділені військовослужбовці ЗСУ, в тому числі і безкоштовного лікування у військових закладах охорони здоров`я за кошт платників податків з Державного бюджету України. Також відповідач наголошує, що ОСОБА_1 не звертався до в/ч НОМЕР_1 з рапортами про "скерування на госпіталізацію". Рапорт з додатками, копія яких долучена до матеріалів справи, позивач направляв не до в/ч НОМЕР_1 , а до ІНФОРМАЦІЯ_1 -штурмових військ, хоча позивачу, як колишньому військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 , відома адреса військової частини. Зазначає про відсутність ознак протиправної бездіяльності в/ч НОМЕР_1 , тому просить суд повністю відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у письмовому провадженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2023 №248 рядового ОСОБА_1 призначено водієм 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 5 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону, ВОС - 790037Д. Вважати таким, що з 03.09.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2023 №328, рядового ОСОБА_1 вважати таким, що 22.11.2023 самовільно залишив військову частину, місцезнаходження невідоме. З 22.11.2023 зняти з усіх видів забезпечення військової частини та призупинити виплату грошового забезпечення, а з продовольчого забезпечення з обіду 22.11.2024.

Відповідно до витягу із наказу командира НОМЕР_3 аеромобільної бригади Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 11.04.2023 №94-РС призупинено військову службу ОСОБА_1 з 13.02.2024 на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.02.2023 №0001256.

Позивач зазначає, що направляв на адресу в/ч НОМЕР_1 рапорти від 02.05.2024 та 14.05.2024 про скерування на госпіталізацію та проходження ВЛК, однак відповіді на них отримано не було.

Вважаючи, що нерозгляд його рапортів є протиправною бездіяльністю відповідача, яка порушує його права, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває донині.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частинами 2-4 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виходячи з аналізу положень ч. 2 ст. 24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Таким чином, зазначеною статтею передбачено, що військовослужбовці, військова служба яких призупинена на підставі внесення даних в ЄРДР про скоєння кримінального правопорушення, не входять до чисельності Збройних Сил України, тому, на переконання суду, у військової частини НОМЕР_1 відсутні підстави для розгляду рапортів позивача, оскільки він уже не є віськовослужбовцем цієї частини.

Крім того під час розгляду справи, судом встановлено, що позивач з оскаржуваними рапортами звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 , на адресу В/ч НОМЕР_1 вказані рапорти не надходили.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Позивач звільнений від сплати судового збору, а матеріали справи не містять в собі доказів понесення сторонами судових витрат, з огляду на що відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо нерозгляду рапорту про видачу скерування на госпіталізацію та зобов`язання розглянути і задовольнити вказаний рапорт, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

10.03.25