Справа № 380/10913/24
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/10913/24 пров. № А/857/31249/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Носа С.П.;

суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

за участю секретаря судового засідання: Демидюк О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Головного управління ДПС у Львівській області та Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року у справі № 380/10913/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіжук» до Головного управління ДПС у Львівській області, за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління ДПС у Хмельницькій області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя у І інстанції Братичак У.В.,

час ухвалення рішення 14:45:54,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 25 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мобіжук» (далі позивач) звернулося у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач) за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просило визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 26.01.2024 №3304/13-01-07-09 про нарахування штрафної санкції у розмірі 520956,40 грн (п`ятсот двадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість гривень 40 копійок). Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 15.02.2024 №5744/13-01-07-09 про нарахування штрафної санкції у розмірі 585675,66 грн (п`ятсот вісімдесят п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 66 копійок). Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 15.02.2024 №5754/13-01-07-09 про нарахування штрафної санкції у розмірі 306165,52 грн (триста шість тисяч сто шістдесят п`ять гривень 52 копійок).

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що призначені відповідачем фактичні перевірки ТОВ «Мобіжук» без зазначення безпосередніх підстав для їх проведення (наявність інформації про порушення платником податків законодавства) є незаконними, оскільки вони проведені за період, що передував періоду проведення фактичних перевірок та факт «невидачі розрахункового документу» встановлений на підставі даних з СОД РРО.

Щодо порушення п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», позивач зазначає, що дані, на які посилається відповідач, які внесені у базу даних системи обліку даних РРО, та за своєю суттю є податковою інформацією, не можуть бути належним доказом податкового правопорушення і сама по собі наявність цієї інформації не може бути підставою для притягнення платника податків до відповідальності, а може бути лише використана як підстава для подальшої перевірки певних обставин.

Також, ТОВ «Мобіжук» вважає, що притягнення його до відповідальності за порушення п. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР є безпідставним, оскільки безпосередній зміст обов`язку платника податку, який визначений у цьому пункті, полягає у тому, щоб усі розрахункові операції відбувалися саме із застосуванням РРО і на повну суму покупки. Позивач вважає, що відповідний обов`язок ним було виконано, крім того ТОВ «Мобіжук» зазначає, що Акт перевірки не містить відомостей у який спосіб у ході фактичної перевірки за місцем її проведення встановлені такі порушення, та за який період. Не погоджуючись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями за результатами проведеної перевірки, позивач звернувся до суду першої інстанції.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 26.01.2024 №3304/13-01-07-09 в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 520 857 грн (п`ятсот двадцять тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн 40 коп.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 15.02.2024 №5744/13-01-07-09 в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 580177 грн (п`ятсот вісімдесят тисяч сто сімдесят сім) грн 66 коп.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 15.02.2024 №5754/13-01-07-09.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіжук» (місцезнаходження: вул. Кульпарківська, 59, м. Львів, 79029; ) 21108 (двадцять одну тисячу сто вісім) грн 00 коп сплаченого судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Львівській області та Головне управління ДПС у Хмельницькій області подали апеляційні скарги на нього.

Головне управління ДПС у Львівській області у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.01.2024 №3304/13-01-07-09 в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 520 857 грн. 40 коп., податкового повідомлення-рішення від 15.02.2024 №5744/13-01-07-09 в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 580 177 грн 66 коп., податкового повідомлення-рішення від 15.02.2024 №5754/13-01-07-09 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволені позовних вимог виходячи з мотивів викладених у апеляційній скарзі.

Інший апелянт, Головне управління ДПС у Хмельницькій області у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 року у справі №380/10913/24 в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову ТОВ «Мобіжук» до Головного управління ДПС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Хмельницькій області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Позивач подав відзиви на апеляційні скарги апелянтів, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційних скарг є безпідставними. Тому, з підстав, викладених у відзивах, просить апеляційні скарги Головне управління ДПС у Львівській області та Головне управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами Головного управління ДПС у Хмельницькій області на виконання наказів від 28.11.2023 №3299-П, №3303-П, №3300-П «Про проведення фактичної перевірки», на підставі п.п. 80.2.2, п.п. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України проведено фактичні перевірки ТОВ «Мобіжук» (код 37741113) за місцями здійснення господарської діяльності.

За результатами перевірок складено акти фактичних перевірок від 08.12.2023 №13898/22-01-07-05/37741113, №13918/22-01-07-05/37741113 та №13900/22-01-07- 05/37741113 в яких зазначено, що під час проведення фактичної перевірки магазину ТОВ «Мобіжук», що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, м. Старокостянтинів, вул. Костянтина Острозького, 10 (Акт №13898/22-01-07-05/37741113 від 08.12.2023) при здійсненні контрольної розрахункової операції з придбання мишки 2Е MF150 Blаck за ціною 99,0 грн, контролюючим органом встановлено, що документ, виданий на факт продажу 30.11.2023 о 11 год. 12. хв. продавцем ОСОБА_1 у магазині «Мобіжук», Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. князя Костянтина Острозького, 10, не відповідає встановленій формі та змісту розрахункового документа (фіскального касового чека). В ході проведення контрольно-перевірочної роботи здійснено аналіз інформації «Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій ДПС України» та встановлено, що документи ТОВ «Мобіжук» ПРРО ФН за період з 01.10.2023 по 07.12.2023 створені без наявності у них індивідуального податкового номера платника ПДВ. Реєстр даних документів наведено у додатку 2 до першого примірника акту фактичної перевірки, загальна сума яких склала 347337, 60 грн (перший документ №TlcQQoZuTxo від 01.10.2023 на суму 100,00 грн, сума решти документів 347234,60 грн). Отже, документи, створені платником ПДВ - ТОВ «Мобіжук» ПРРО ФН за період з 01.10.2023 по 07.12.2023 на загальну суму 347337, 60 грн не приймаються як розрахункові у розумінні вимог Положення №13 та, як наслідок, обов`язок надавати особі, яка отримала товар (послугу), розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної розрахункової операції, в розумінні Закону №265, ТОВ «Мобіжук» не виконано.

Під час проведення фактичної перевірки магазину ТОВ «Мобіжук», що за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, м. Старокостянтинів, вул. Костянтина Острозького, 9/1 (Акт №13918/22-01-07-05/37741113 від 08.12.2023) при здійсненні контрольної розрахункової операції з придбання навушників «Panasonik» за ціною 1499,00 грн, універсальної мобільної батареї за ціною 3999,00 грн, всього на суму 5498,00 грн, контролюючим органом встановлено, що розрахунковий документ фіскальний номер 000Т.70W3CY, виданий на факт продажу 30.11.2023 о 11 год. 45 хв. продавцем ОСОБА_2 не відповідає встановленій формі та змісту розрахункового документа (фіскального касового чека). В ході проведення перевірки, здійснено аналіз інформації «Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій ДПС України» та встановлено, що документи ТОВ «Мобіжук» ПРРО ФН за період з 01.10.2023 по 07.12.2023 створені без наявності у них індивідуального податкового номера платника ПДВ. Реєстр даних документів наведено у додатку 2 до першого примірника акту фактичної перевірки, загальна сума яких склала 585 675,66 грн (перший документ № qy_Coikrsug від 01.10.2023 на суму 75,00 грн, сума решти документів 585 600, 66 грн). Отже, документи, створені платником ПДВ - ТОВ «Мобіжук» ПРРО ФН за період з 01.10.2023 по 07.12.2023 на загальну суму 390 400,44 грн не приймаються як розрахункові у розумінні вимог Положення №13 та, як наслідок, обов`язок надавати особі, яка отримала товар (послугу), розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної розрахункової операції, в розумінні Закону №265, ТОВ «Мобіжук» не виконано.

За результатами перевірки магазину ТОВ «Мобіжук», що за адресою: м. Хмельницький, вул. Курчатова, б/н, (біля будинку №1А) (Акт №13900/22-01-07-05/37741113 від 08.12.2023) контролюючим органом встановлено, що документи ТОВ «Мобіжук» ПРРО ФН за період з 01.10.2023 по 07.12.2023 створені без наявності у них індивідуального податкового номера платника ПДВ. Реєстр даних документів наведено у додатку 2 до першого примірника акту фактичної перевірки, загальна сума яких склала 204 167,01 грн (перший документ №TDVEYimLtPo від 01.10.2023 на суму 170,00 грн, сума решти документів 203 997,01 грн). Отже, документи, створені платником ПДВ - ТОВ «Мобіжук» ПРРО ФН за період з 01.10.2023 по 07.12.2023 на загальну суму 204 167,01 грн не приймаються як розрахункові у розумінні вимог Положення №13 та, як наслідок, обов`язок надавати особі, яка отримала товар (послугу), розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної розрахункової операції, в розумінні Закону №265 - не виконано.

На підставі вище зазначених актів перевірки №13898/22-01-07-05/37741113, №13918/22-01-07-05/37741113 та №13900/22-01-07-05/37741113 від 08.12.2023, Головне управління ДПС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення (далі ППР) від 26.01.2024 №3304/13-01-07-09, від 15.02.2024 №5744/13-01-07-09 та від 15.02.2024 №5754/13-01-07-09.

Позивач не погодившись із зазначеними вище ППР, оскаржив їх у адміністративному порядку, однак за результатами розгляду скарг Державною податковою службою України прийнято рішення від 19.04.2024 №11425/6/99-00-06-03-02-06, від 02.05.2024 №12829/6/99-00-06-03-02-06 та від 02.05.2024 №12805/6/99-, якими ППР залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями відповідача від 26.01.2024 №3304/13-01-07-09, від 15.02.2024 №5744/13-01-07-09 та від 15.02.2024 №5754/13-01-07-09, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом про захист його прав.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, визначаються Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі Закон №265/95-ВР).

Абзацом першим п.75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.3. пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з положеннями п.80.1. ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пункт 80.2 згаданої статті передбачає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підп.80.2.2);

письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування (підп.80.2.3);

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підп.80.2.7).

Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

У відповідності до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд застосовуючи пункт 81.1 статті 81 ПК України, у постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23 дійшов до висновку, що аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

Крім того, реалізуючи мету, з якою ця справа розглядалася у складі Судової палати, Верховний Суд формулював правовий висновок, який має забезпечити єдині підходи до оцінки правомірності наказів про призначення фактичних перевірок. У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

... Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним

В матеріалах цієї справи міститься лист Державної податкової служби України №29736/7/99-00-07-04-02-07 від 24.11.2023, в якому, на підставі аналізу інформації, зроблено висновок про можливі порушення позивачем, серед іншого, у сфері розрахунків через програмний реєстратор розрахункових операцій та з метою виконання функцій контролюючого органу, в тому числі, протидії порушенням в частині проведення розрахунків - необхідно, зокрема, проаналізувати копії розрахункових документів у СОД РРО на предмет наявності усіх обов`язкових реквізитів.

Враховуючи наведені обставини та правовий висновок Верховного Суду у постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, суд уважає, що наявність посилання у наказах від 28.11.2023 №3299-П, №3303-П, №3300-П «Про проведення фактичної перевірки» на підп.80.2.2, 80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України, як на підставу проведення такої, фактичним підтвердженням чого є лист Державної податкової служби України №29736/7/99-00-07-04-02-07 від 24.11.2023, не може вказувати на протиправність таких наказів.

У відповідності до положень абзацу першого підп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

За змістом статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (пункт 1);

надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти) (пункт 2).

Абзацом дев`ятнадцятим статті 2 цього ж Закону визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України №265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів затверджене наказом Міністерства фінансів України №13 від 21 січня 2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 року за № 220/28350 (далі Положення).

Пунктом 3 розділу І Положення визначено, що установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів.

У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, продовжується у цьому пункті, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Фіскальний касовий чек на товари (послуги)» Положення фіскальний чек має містити такі обов`язкові реквізити, зокрема: для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальний податковий номер платника ПДВ, який надається згідно з Кодексом; перед номером друкуються великі літери «ПН» (рядок 4).

Наведені норми вказують на те, що одним із обов`язкових реквізитів фіскального чеку індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість, якщо суб`єкт господарювання зареєстрований як платник такого податку, а відсутність такого реквізиту має наслідком не прийняття такого чеку як розрахункового.

У відповідності до пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР у разі встановлення в ході перевірки факту:

- проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг);

- непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи;

- невидачі (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання,

застосовується штрафна санкція у розмірі 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше.

150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Перші два обов`язки суб`єкта господарювання походять зі змісту пункту 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР а третій - з пункту 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення, за яке настає відповідальність за пунктом 1 статті 17 вказаного Закону.

Згідно з податковим повідомленням-рішенням від 15.02.2024 №5754/13-01-07-09 Головне управління ДПС у Львівській області встановило порушення позивачем п.п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України №265/95-ВР.

З матеріалів справи вбачається, що до початку перевірки 30.11.2023 в кожному з магазинів, в яких проводилася перевірка, представниками контролюючого органу було проведено контрольну розрахункову операцію щодо дотримання порядку проведення готівкових розрахунків та застосування РРО. Так, в п.2.2.11 кожного з Актів перевірки вказано який саме придбано товар та його загальну вартість, а також зазначено, що розрахункова операція проведена із застосування ПРРО, який зареєстрований у встановленому порядку(п.2.1.9) та забезпечено фіскальний режим роботи(п.2.2.13).

Отже, притягнення позивача до відповідальності за порушення пункту 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР є безпідставним, оскільки безпосередній зміст обов`язку платника податку, який визначений у цьому пункті, полягає у тому, щоб усі розрахункові операції відбувалися саме із застосуванням РРО і на повну суму покупки. Враховуючи наведене, відповідний обов`язок позивачем був виконаний.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР, одним із правопорушень, за яке позивача притягнуто до відповідальності, є невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції.

Об`єктивна сторона наведеного порушення передбачає окрім відсутності відповідного розрахункового документа (в тому числі такого що не містить обов`язкових реквізитів) також невидачу такого.

Опис порушення в актах фактичної перевірки, письмові пояснення відповідача та третьої особи, а також інші докази, які наявні в матеріалах справи, вказують на те, що ні під час проведення перевірки, ні після її проведення контролюючим органом не було встановлено такої важливої складової об`єктивної сторони складу правопорушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності, як видача чи невидача розрахункового документа встановленої форми.

Контролюючим органом без встановлення обставин видачі чи не видачі розрахункового документа встановленої форми, поширено інформацію отриману під час проведення контрольних розрахункових операцій за місцем реалізації товарів (надання послуг), на дані, що внесені у базу даних системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій (далі - СОД РРО), тобто відповідач при проведенні перевірок керувався даними системи СОД РРО щодо здійснення позивачем у періоді з 01.10.2023 по 07.12.2023 розрахункових операцій з реалізації товарів без зазначення індивідуального податкового номера платника податку на додану вартість, не досліджуючи при цьому реальних розрахункових документів (фіскальних чеків), які позивач видавав у спірний період покупцям.

Фактично, Головне управління ДПС у Хмельницькій області в кожній із трьох торгових точок позивача дослідило лише фіскальні чеки від 30.11.2023, отримані в результаті проведення контрольних закупок. При цьому, суд зазначає, що лише один фіскальний чек, отриманий в результаті проведеної контролюючим органом контрольної розрахункової операції, не може виступати доказом невидачі позивачем розрахункових документів (фіскальних чеків) належної форми на суму всіх реалізованих ТОВ «Мобіжук» товарів у періоді з 01.10.2023 по 07.12.2023.

Більше того, як слідує з акту перевірки №13900/22-01-07-05/37741113 від 08.12.2023, при здійсненні контрольних розрахункових операцій з придбання смартфону «Oscal c80 8/128gb» за ціною 4999,00 грн, універсальної мобільної батареї Xiomi Mi 3 20000 MAH за ціною 999,00 грн, всього на суму 5998,00 грн в магазині ТОВ «Мобіжук», що за адресою: м. Хмельницький, вул. Курчатова, б/н, (біля будинку №1А), контролюючим органом не встановлено порушень позивачем Закону №265/95-ВР, що слідує з пункту 2.2.7 вказаного акту.

Пунктами 1, 2 Розділу ІІ «Функціонування СОД РРО» Порядку функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 05 серпня 2020 року №477 встановлено СОД РРО (система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій) - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних РРО та ПРРО (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених РРО та ПРРО), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів. СОД РРО розташована в ДПС та використовується в межах повноважень посадовими особами органів ДПС для виконання завдань та функцій, визначених Податковим кодексом України.

З врахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що дані, на які посилається відповідач, що внесені у базу даних системи обліку даних РРО за своєю суттю є податковою інформацією, не є належним доказом податкового правопорушення і сама по собі її наявність не може бути підставою для притягнення платника податків до відповідальності, а може бути лише використана як підстава для подальшої перевірки певних обставин. У спірних правовідносинах, що склались з приводу дотримання платником податку законодавства, що регулює порядок застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, обставиною, що має бути досліджена є саме розрахункова операція, а отже безпосереднім доказом, що підтверджує її вчинення, є розрахунковий документ.

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області в актах перевірки не зазначено жодного фіскального чеку, що підтверджує факт видачі підприємством у період з 01.10.2023 по 07.12.2023 розрахункових документів на продані товари, які не містить обов`язкових реквізитів, а саме, - індивідуального податкового номера платника податку на додану вартість.

У якості додатку до акту перевірки відповідачем долучені копії фіскальних чеків із СОД РРО вибірково та без зазначення реквізитів фіскальних чеків, які б надали можливість їх ідентифікувати.

Вказана правова позиція узгоджується з правовими висновками щодо застосування п.1 ст.17 Закону України №265/95-ВР, викладеними у постанові Верховного Суду від 16 травня 2024 року у справі №520/4564/23.

Суд апеляційної інстанції проаналізувавши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджуються обставини наявності у діях позивача складу правопорушення, передбаченого п.1 ст.17 Закону України №265/95-ВР, - невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа встановленої форми, що підтверджує виконання розрахункової операції на суму 99,00 грн та 5498,00 грн відповідно.

Зміст розрахунків штрафних санкцій за актами фактичної перевірки №13898/22-01-07-05/37741113 від 08.12.2023 та №13918/22-01-07-05/37741113 від 08.12.2023 вказує на те, що до позивача застосовувалися штрафні санкції у розмірі 100 відсотків, як за порушення вчинене вперше та 150 - як за наступні.

Так як вчинення позивачем порушення вперше на суму операції 99,00 грн та 5498,00 грн відповідно, відповідно до положень п.1 ст.17 Закону України №265/95-ВР, застосовується штрафна санкція у розмірі 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг).

Колегія суддів врахувавши викладені обставини, погоджується з судом першої інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення від 26.01.2024 №3304/13-01-07-09 в частині нарахування позивачу штрафних санкцій у розмірі 520857,40 грн та від 15.02.2024 №5744/13-01-07-09 в частині нарахування штрафних позивачу санкцій у розмірі 580177,66 грн, а також від 15.02.2024 №5754/13-01-07-09 в повному обсязі, є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачами в апеляційних скаргах обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржників у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Львівській області та Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року у справі № 380/10913/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 07 березня 2025 року.