Справа № 240/3545/25
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Житомир справа №240/3545/25

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєва М.М. від 03.02.2025 ВП №76704894 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 гривень;

- скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєва М.М. від 03.02.2025 ВП №76704894 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 гривень.

На обґрунтування заявлених позовних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що вважає постанову від 03.02.2025 ВП №76704894 про накладення на нього штрафу у розмірі 5100,00 гривень за невиконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №240/33767/23 неправомірною та такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки рішення суду було виконано. Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вказало, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 по справі №240/33767/23 зобов`язано управління нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини недоотриманої пенсії за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". Сума нарахованої компенсації склала 3528,85 гривень. Інформація про виконання рішення суду від 23.10.2024 у справі №240/33767/23 та про суму нарахованих, але невиплачених коштів (потребу) надано Пенсійному фонду України шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (ІКІС ПФУ). Також управління вказало, що згідно з статтею 4 Закону України від 19.10.2000 №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" виплата суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, тому компенсація в сумі 3528,85 гривень буде виплачена ОСОБА_1 разом із заборгованістю зі щомісячної доплати до пенсії за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 в розмірі 46603,68 гривень, нарахованою йому на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/4099/23. Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зауважило, що воно повно та неухильно виконало судове рішення у справі №240/33767/23 в межах та у спосіб, що визначенні чинним законодавством. Натомість, державний виконавець неправильно встановив фактичні обставини справи, не ретельно дослідив наявні докази та дав їм неналежну оцінку, в результаті чого прийняв незаконну та необґрунтовану постанову.

Враховуючи вищезазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вважає постанову від 03.02.2025 ВП №76704894 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 гривень протиправною, а тому звернулось до суду для її скасування.

Ухвалою від 18 лютого 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі №240/3545/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, 18 лютого 2025 року судом винесено ухвалу, якою залучено ОСОБА_1 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

26 лютого 2025 року до суду надійшов відзив Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області на позову заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначив, що після відкриття виконавчого провадження ВП №76704894 до відділу примусового виконання рішень надійшло повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України Житомирській області від 26.12.2024 про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №240/33767/23, в якому боржник повідомив, що оскільки доплату до пенсії за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 в розмірі 46603,68 гривень по рішенню Житомирського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 у справі №240/4099/23 ОСОБА_1 ще не було виплачено, то підстави для нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати цієї доплати до пенсії - відсутні. Таким чином, із вказаного повідомлення державним виконавцем було встановлено, що рішення суду боржником не виконане, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не провело нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини недоотриманої пенсії за період з 01.07.2021 пo 30.06.2023 на підставі Закону України від 19.10.2000 №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". У зв`язку з цим 03.02.2025 державний виконавець, керуючись вимогами статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100,00 гривень за невиконання рішення суду без поважних причин. Вказану постанову відповідач вважає правомірною, а тому просить відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області у задоволенні позовних вимог.

Крім того, у відзиві на позовну заяву Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області просив здійснювати розгляд справи без участі його представника.

Також 26 лютого 2025 року до суду від ОСОБА_1 надійшли пояснення щодо позову, в який третя особа зазначила, що підстави для скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєва М.М. від 03.02.2025 у ВП №76704894 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області штрафу відсутні.

У судове засідання з розгляду даної справи, що було призначене на 27 лютого 2025 року з`явився представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та третя особа - ОСОБА_1 .

Після заслуховування позицій учасників справи та дослідження наявних у справі доказів, суд виніс протокольну ухвалу. якою перейшов до подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні у матеріали справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 у справі №240/4099/23 було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті з 01.07.2021 доплати до пенсії ОСОБА_1 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 "Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб", а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із включенням щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 713 від 14.07.2021 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", починаючи з 01.07.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду від 03.05.2023 у справі №240/4099/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснило розрахунок сум, що підлягають виплаті на виконання цього рішення, та нарахувало ОСОБА_1 доплату до пенсії за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 в розмірі 46603,68 гривень.

Оскільки сума доплати в розмірі 46603,68 гривень ОСОБА_1 виплачена не була, останній звернувся до суду за захистом свого права на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №240/33767/23, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов`язання вчинити дії було задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини недоотриманої пенсії за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 на підставі Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати";

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини недоотриманої пенсії за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 на підставі Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати".

Для забезпечення примусового виконання вказаного судового рішення, Житомирський окружний адміністративний суд видав ОСОБА_1 виконавчий лист від 03.12.2024 №45940 2024 р.

Матеріалами справи підтверджується, що 04.12.2024 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява ОСОБА_1 (вх.№22274/5.1-24) про прийняття до виконання виконавчого листа від 03.12.2024 №45940 2024 р., виданого по справі №240/33767/23.

04 грудня 2024 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєв М.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №76704894 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа від 03.12.2024 №45940 2024 р. по справі №240/33767/23.

Копію вказаної постанови було направлено сторонам виконавчого провадження та надано боржнику - Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області строк тривалістю 10 робочих днів для добровільного виконання рішення суду.

У відповідь на постанову про відкриття виконавчого провадження Головне управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області надіслало до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листа від 26.12.2024 №0600-0404/5/160269, в якому зазначило, що згідно з пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. Відповідно пункту 7 Порядку, компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати. Пенсія на яку нарахована компенсація платиться за рахунок коштів державного бюджету, тому і сума нарахованої компенсації виплачується за рахунок коштів державного бюджету. Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зауважило, що згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 по справі №240/4099/23 управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 із включенням щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", починаючи з 01.07.2021, з урахуванням раніше виплачених сум. Сума доплати за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 склала 46603,68 гривень. Інформацію про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 по справі №240/4099/23 та про суму нарахованих, але невиплачених коштів (потребу) надано Пенсійному фонду України шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (ІКІС ПФУ), обов`язок ведення та заповнення якої (повнота та коректність) покладено на територіальні органи Пенсійного фонду України. Виплата вказаної заборгованості може бути проведена за умови надходження відповідного бюджетного фінансування Пенсійному фонду України. В контексті вказаного, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило, що оскільки ОСОБА_1 доплату за рішенням суду від 03.05.2023 у справі №240/4099/23 виплачено не було, то підстави для нарахування йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати доплати до пенсії - відсутні.

Ознайомившись із інформацією, вказаною в листі від 26.12.2024 №0600-0404/5/160269 та здійснивши перевірку виконання боржником рішення суду від 23.10.2024 у справі №240/33767/23, головний державний виконавець встановив, що вказане рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не виконане, оскільки нарахування та виплата ОСОБА_1 компенсації втрати частини недоотриманої пенсії за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 не проведено.

Відтак, перевіривши виконання боржником рішення суду, головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєв М.М., керуючись статтями 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову від 03.02.2025 у ВП 76704894 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області штрафу в розмірі 5100,00 гривень за невиконання без поважних причин судового рішення.

Вважаючи вказану постанову від 03.02.2025 про накладення штрафу у ВП 76704894 протиправною, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулось з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013, у рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3447-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції.

Таким чином, Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404).

За визначенням наведеним у статті 1 Закону №1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч.1 ст. 3 Закону №1404 ).

Статтею 5 Закону №1404 встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404 закріплено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 26 Закону №1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Відповідно до норм п. 1 та 16 ч. 3 ст. 18 Закону №1404, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону №1404, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до частини 2 статті 75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до змісту положень частини 3 зазначеної правової норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Із аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу до боржника є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Водночас така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин.

У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

При цьому суд зазначає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення (за повторне невиконання судового рішення) можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано (повторно не виконано) боржником без поважних причин, і боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Таким чином, вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. Відповідно, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти на боржника штраф.

Установлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону №1404-VIII.

Відповідно до змісту положень частини 3 зазначеної правової норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Поряд з цим Верховний Суд у постанові від 31 травня 2021 року у справі №560/594/20 зауважив, що невиконання пенсійним органом рішення суду дозволяє державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте необхідно встановити, що послугувало причиною до невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин-наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин.

Перевіряючи наявність підстав для прийняття відповідачем оскаржуваної постанови від 03.02.2025 про накладення штрафу у ВП 76704894 про застосування до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області штрафу за невиконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №240/33767/23, суд зазначає наступне.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд наголошує, що боржник зобов`язаний виконати судове рішення, яке набрало законної сили, в межах покладених на нього цим рішенням зобов`язань, вказаних в його резолютивній частині та враховувати при цьому висновки суду, зазначені в його мотивувальній частині, оскільки саме вона містить усі обставини справи та мотиви, з яких суд виходив при прийнятті рішення, і положення закону, яким він керувався з огляду на об`єкт порушеного права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №240/33767/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини недоотриманої пенсії за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 на підставі Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати".

Таким чином, згідно вказаного рішення на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області був покладений обов`язок нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини недоотриманої ним пенсії в розмірі 46603,68 гривень, яка була нарахована йому за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 у справі №240/4099/23.

Водночас, як свідчать матеріали справи вказаний обов`язок Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в межах строку для добровільного виконання рішення суду, встановленого постановою від 04.12.2024 про відкриття виконавчого провадження ВП №76704894, не виконало, компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_1 не нарахувало та не виплатило.

Більш того, у відповідь на постанову від 04.12.2024 про відкриття виконавчого провадження ВП №76704894 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надіслало державному виконавцю листа від 26.12.2024 №0600-0404/5/160269, в якому зазначило, оскільки ОСОБА_1 доплату до пенсії в розмірі 46603,68 гривень, нараховану за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 на виконання рішення суду від 03.05.2023 у справі №240/4099/23, виплачено не було, то підстави для нарахування йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати такої доплати до пенсії - відсутні.

Вказане свідчить, що в зазначеному листі Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області фактично заперечувало право ОСОБА_1 на отримання компенсації втрати частини доходів, обгунтовуючи це тим, що виплата компенсації втрати частини доходів проводиться після виплати заборгованості із пенсії, в той час, як нарахована ОСОБА_1 на виконання рішення суду від 03.05.2023 у справі №240/4099/23 доплата до пенсії за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 в розмірі 46603,68 гривень йому ще не виплачена.

З даного приводу суд зазначає, що правова оцінка наявності у ОСОБА_1 права на отримання компенсації втрати частини доходів, в тому числі й оцінка наявності такого права в контексті не здійснення виплати ОСОБА_1 доплата до пенсії в розмірі 46603,68 гривень, надавалась судом у рішенні, прийнятому за результатами розгляду справи №240/33767/23. Так, у вказаному рішенні суд, враховуючи при цьому висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 24.07.2024 в справі №600/1941/22-а, зазначив, що оскільки пенсія особи перерахована, тому компенсації підлягає саме втрата частини пенсії за весь час прострочення, у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії за період з моменту неправомірної виплати (за рішенням суду) по день з якої розпочалась виплата перерахованої пенсії. Як наслідок, суд зробив висновок, що оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось з вини органу, який призначає і виплачує пенсію, то ОСОБА_1 має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Вказане свідчить, що право ОСОБА_1 на отримання компенсації втрати частини доходів, не дивлячись на те, що сума доплати до пенсії в розмірі 46603,68 гривень йому ще не виплачена, було встановлено таким, що набрало законної сили, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №240/33767/23. Однак, станом на дату винесення оскаржуваної постанови позивач вказаного рішення не виконав, дії зобов`язаного характеру, які на нього цим рішенням були покладені, не виконав, тим самим порушив принцип обов`язковості виконання судового рішення.

Враховуючи підтверджений в ході судового розгляду факт не нарахування та невиплати Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 , суд вважає, що державним виконавцем був зроблений обґрунтований висновок про не виконання боржником рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №240/33767/23 без поважних на те причин.

З приводу зазначених в позовній заяві доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про те, що на виконання рішення суду від 23.10.2024 по справі №240/33767/23 ним було нараховано ОСОБА_1 компенсацію громадянам втрати частини доходів в розмірі 3528,85 гривень та включено інформацію про суму нарахованих, але невиплачених коштів (потребу) до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України, суд вважає їх безпідставними та відхиляє, адже під час розгляду справи було безспірно встановлено, що такі дії управління вчинило вже після винесення державним виконавцем оскаржуваної в даній справі постанови про накладення штрафу.

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Враховуючи викладені обставини, які підтверджується матеріалами адміністративної справи, суд вважає, що обов`язок щодо належного виконання рішення суду у справі №240/33767/23 у встановлений строк позивачем не виконано, що у свою чергу є самостійною підставою для накладення штрафу за невиконання рішення суду.

З огляду на вказане суд приходить до висновку, що постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєва М.М. від 03.02.2025 у ВП №76704894 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області штрафу за невиконання без поважних причин рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №240/33767/23 винесена за наявності законодавчо визначених підстав для її прийняття, а відтак є обґрунтованою.

За наведених обставин справи суд вважає правомірним застосування до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області штрафної санкції за невиконання рішення суду у справі №240/33767/23, у зв`язку з чим приходить до висновку про правомірність оскаржуваної постанови від 03.02.2025 про накладення штрафу у ВП №76704894.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління юстиції в Житомирській області (м.Київ) (майдан Соборний, 1, м. Житомир, 10014; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Е.Черняхович