Справа № 160/534/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2025 року Справа № 160/534/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/534/25 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -
УСТАНОВИВ:
08.01.2025 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд:
- стягнути податковий борг з платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 100 255,75 гривень.
10.01.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 10.01.2024 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- докази сплати заборгованості у добровільному порядку, згідно до вимог ст.ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зобов`язати позивача надати до суду належним чином засвідчені копії таких документів, а саме:
- обґрунтований розрахунок із зазначенням дати виникнення податкового боргу по кожному ППР з урахуванням дати вручення відповідачеві таких ППР, виходячи з вимог ст.ст. 42, 58 Податкового кодексу України та вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.
15.01.2025 року позивачем подано клопотання про долучення документів до справи 160/534/25.
Ухвалою суду від 16.01.2025 року виправлено в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2025 року про відкриття провадження по справі №160/534/25 описку а саме: зазначити вірно: «Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , слід віднести до справ незначної складності, та призначити до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України. Керуючись ст.ст.257, 258, 260, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд», замість невірно зазначеного в цій ухвалі: «Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАЙТОРГ» про стягнення податкового боргу, слід віднести до справ незначної складності, та призначити до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України. Керуючись ст.ст. 257, 258, 260, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд».
12.02.2025 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву.
17.02.2025 року позивачем до суду подано відповідь на відзив.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 10.03.2025 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в інтегрованих картках платника податків за відповідачем обліковується податковий борг на загальну суму 100 255,75 грн., який не сплачується відповідачем добровільно, а тому підлягає примусовому стягненню.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач у відзиві зазначив про те, що позивачем у позові не зазначено періоду нарахування податкового боргу, тобто за який саме період виникла несплачена заборгованість.
Оскільки не зазначено періоду нарахування заборгованості, є неможливим встановити строків: - нарахування заборгованості; - направлення податкового повідомлення-рішення; - звернення до суду з позовною заявою.
Не відображено та не мотивовано сам розрахунок податкового боргу.
На що саме нараховано борг, на які приміщення/об`єкти/власність, їх площа та інше, тому не можливо встановити, звідки взялась сума у 100 255,75 гривень.
Вказали також, що у власності ОСОБА_1 перебував лише один об`єкт, який розміщує виробничі приміщення, які не є об`єктом оподаткування.
Як зазначено в п.266.1.1 ПКУ платниками цього податку, є юридичні та фізичні особи. Об`єктом оподаткування даного податку, є житлова та нежитлова нерухомість, а також його частка (п. 266.2.1 ПКУ). База оподаткування юридичною особою вираховується самостійно на підставі документів на право власності, на кожний об`єкт окремо відповідно до площі зазначеної в документах (п. 266.3.3 ПКУ).
Як зазначено в п.14.1.1291 ПКУ до нежитлової нерухомості відносяться будівлі які не являються об`єктами житлового фонду.
До об`єктів нежитлових приміщень відносяться, зокрема, промислові будівлі, склади та офіси. В підпункті «є» п.п. 266.2.2 ПКУ вказано, що будівлі промисловості, які віднесені до групи «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель та споруд НК 018-2023, затвердженого Мінекономіки від 16 травня 2023 № 3573 (далі Класифікатор), які використовуються за призначенням у господарській діяльності, яка класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, затвердженого Держкомітетом України від 29 листопада 2010 № 530, та не здаються в оренду, не підпадає під об`єкт оподаткування.
Відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Згідно матеріалів справи, на обліку у ГУ ДПС у Дніпропетровській області як платник податків перебуває ОСОБА_1 та має податковий борг у розмірі 100 255,75 гривень.
Так, згідно матеріалів справи, на теперішній час в інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 обліковується податковий борг, зокрема заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 100255,75грн., згідно:
Інформація щодо оскарження вищенаведених податкових повідомлень-рішень - відсутня.
Несплата платником податків нарахованої суми податкового боргу за несвоєчасне виконання податкового зобов`язання, зумовила звернення контролюючого органу з цим позовом до суду про стягнення податкового боргу.
Посилаючись на наведені обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Пунктом 16.1.4 ст.16 Податкового кодексу України визначено, що до обов`язків платника податків входить, сплата належних сум податків і зборів у встановлені законами терміни.
Статтею 31 Податкового кодексу України встановлено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Згідно із п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України).
VІ. ОЦІНКА СУДУ
- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 - знято з реєстрації місця проживання з 06.09.2021 року.
У реєстрі територіальної громади відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території міста Дніпра відсутні.
Отже, відповідач фактично з 06.09.2021 року за адресою АДРЕСА_1 - не зареєстрована та не проживає.
Згідно з п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Відповідно до п.42.3 ст.42 Податкового кодексу України якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
При цьому грошове зобов`язання визначені зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями відповідачем сплачені не були та не були оскаржені в судовому чи адміністративному порядку.
Відповідно до ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган фіскальної служби надсилає йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання податкового повідомлення-рішення.
Вказану податкову вимогу було направлено на адресу відповідача, а саме АДРЕСА_1 , однак вона повернулась контролюючому органу без вручення з відміткою «за закінченням строку зберігання».
Доказів оскарження податкової вимоги чи погашення податкового боргу за визначеними податковими зобов`язаннями відповідач не надав.
- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 - знято з реєстрації місця проживання з 06.09.2021 року.
У реєстрі територіальної громади відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території міста Дніпра відсутні.
Встановлено, що вищезазначені податкові повідомлення-рішення та податкова вимога податковим органом були направлені за адресою відповідача, а саме АДРЕСА_1 , з якої позивача знято з 06.09.2021 року.
Враховуючи викладене, в матеріалах справи відсутні докази направлення податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги на належну адресу місця реєстрації/проживання відповідача, тому позовні вимоги є передчасними.
Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про завишення позовної заяви Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, без задоволення.
Щодо питання розподілу судових витрат.
Отже, з урахуванням того, що у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу залишити без задоволення.
Судові витрати по сплаті судового збору не розподіляються згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 10.03.2025 року.

Суддя В.В. Ільков