Справа № 340/2662/24
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2025 року м. Дніпросправа № 340/2662/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 року в адміністративній справі №340/2662/24 (головуючий суддя першої інстанції Притула К.М.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною і скасувати постанову в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Хорзеєвої О.А. про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 054036 від 16.04.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірною постановою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн., передбачений абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за перевезення 21.02.2024 пасажирів транспортним засобом марки Ford Transit, н.з. НОМЕР_1 , за відсутності на момент проведення перевірки документів, передбачених статтею 48 цього Закону, зокрема роздруківки даних роботи цифрового тахографа за 21.02.2024 водія ОСОБА_3 відповідно до Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010. Позивач стверджує, що штраф, накладений на нього протиправно та підлягає скасуванню, оскільки 21.02.2024 транспортним засобом марки Ford Transit, н.з. НОМЕР_1 , послуг з перевезення пасажирів не надавалось, крім того водій мав при собі всі передбачені законодавством України документи, в тому числі картку водія і роздруківку даних роботи тахографа, копія якої була додана до акту перевірки.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Хорзеєвої О.А. № ПШ 054036 від 16.04.2024 року про застосування адміністративно-господарського штрафу на суб`єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у розмірі 1211,20 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Апелянт наголошує, що законодавством чітко визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують пасажирські перевезення, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами частини третьої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», транспортний засіб, який виконує внутрішні перевезення пасажирів, мав бути обладнаний діючим та повіреним тахографом, а тому у водія мали бути заповнені тахографом тахокарти.

Отже, під час винесення оскаржуваного рішення відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєного правопорушення, обґрунтовано виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Посадовими особами Укртрансбезпеки 21.02.2024 року проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом на автомобільній дорозі Н-14 «Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв», 48 км.

У ході рейдової перевірки о 12 год. 42 хв. проведено перевірку транспортного засобу - автомобіля марки Ford Transit, н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_3 .

За результатами перевірки складено акт №АР044539 від 21.02.2024 року, яким зафіксовано порушення абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст.39 цього Закону, а саме роздруківки даних цифрового тахографа роботи водія ОСОБА_3 за 21.02.2024 року, передбачені Інструкцією, затвердженої Наказом МТЗУ №385 від 24.06.2010 року.

Розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт призначено у відділі державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті на 02.04.2024 року та 16.04.2024 року.

В.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, виніс постанову №ПШ 054036 від 16.04.2024 року, якою на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн.

Не погодившись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 054036 від 16.04.2024 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено та не надано жодних належних і допустимих доказів, які підтверджують порушення позивачем встановлених законодавством норм з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень врегульовано Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ у редакції на час спірних відносин).

Відповідно до статті 1 Закону №2344-ІІІ автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення:

- пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

- вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями;

- вантажовідправник фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка надає перевізнику вантаж для перевезення та вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж;

- вантажоодержувач фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка здійснює прийом вантажу та розвантаження транспортного засобу у порядку, встановленому законодавством;

- документи на вантаж документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про транспортно-експедиторську діяльність», «Про транзит вантажів», інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом;

- товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до ст. 5 Закону №2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

За змістом частини дванадцятої ст. 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

В силу частини сьомої ст. 6 Закону № 2344-III Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Статтею 18 Закону №2344-ІІІ встановлено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

- організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку, відповідно до вимог законодавства України здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

- забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

- здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

За текстом частини 1 статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до матеріалів справи встановлено, що спірною постановою №ПШ 054036 від 16.04.2024 року до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф згідно з абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», яким передбачено, що за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За висновками відповідача, позивач 26.09.2023 року здійснював перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, а саме відсутня роздруківка даних роботи цифрового тахографа за 21.02.2024 року водія ОСОБА_3 відповідно до Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010 року.

Позивач вказав, що відповідач безпідставно притягнув його до відповідальності, установленої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III, та незаконно застосував до нього адміністративно-господарський штраф, передбачений цією нормою, оскільки 21.02.2024 року він не надавав послуг з перевезення пасажирів, не здійснював пасажирських перевезень, а водій мав при собі всі передбачені законодавством України документи, в тому числі картку водія і роздруківку даних тахографа.

В розумінні статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

При цьому, як зазначено в абзаці 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III, суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник, тому спірним питанням в межах даної справи є встановлення факту чи є позивач перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Зазначаючи, що позивач здійснював перевезення пасажирів на комерційній основі, відповідач посилається лише на письмові пояснення пасажира ОСОБА_4 від 21.02.2024 року, однак вказані письмові пояснення не містять реквізитів жодного документу який міг би ідентифікувати дану особу.

Як встановлено судом першої інстанції, порушення позивачем вимог абз.3. ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» щодо перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.39 цього Закону, а саме роздруківки даних цифрового тахографа роботи водія ОСОБА_3 за 21.02.2024 року, що передбачено Інструкцією, затвердженою наказом МТЗУ №385 від 24.06.2010 року, суд першої інстанції обґрунтовано визначив наступне.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 (далі Інструкція №385).

Відповідно до п.3.3. Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Також судом першої інстанції встановлено, що в поясненнях водія, вказаних в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 21.02.2024 року зазначено, що транспортний засіб обладнаний цифровим тахографом, картка водія була встановлена в тахографі та був наданий безперешкодний доступ до тахографу для отримання роздруківки, що відповідачем не заперечувалось. Крім того, до матеріалів справи додано роздруківку даних роботи цифрового тахографу за 21.02.2024 року водія ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, та враховуючи, що позивач не був перевізником у даному випадку та те, що роздруківка даних роботи цифрового тахографу за 21.02.2024 року була наявна у водія ОСОБА_3 , застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача є протиправним.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Апеляційний суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судом першої інстанції обґрунтовано визначено, що сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1211,20 грн. підлягав стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 2500 грн. з відповідача, що підтверджується поданими представником позивача документами з наданої правничої допомоги.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року в адміністративній справі №340/2662/24 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року в адміністративній справі №340/2662/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко