Справа № 698/108/25
Суддя: Баранов О. І.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 698/108/25
Провадження №2-а/698/11/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

секретаря Пугачовської Т.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними дій відповідача та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення №202 від 09 жовтня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

07.02.2025 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до Катеринопільського районного суду Черкаської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення №202 від 09 жовтня 2024 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що 09.10.2024 року відносно нього відповідачем була винесена постанова № 202 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП у сумі 17000,00 грн. Постанова складена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 03.10.2024 року. Згідно змісту оскаржуваної постанови, позивач ОСОБА_1 , маючи обов`язок з`явитися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений день та час не з`явився, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період дії воєнного стану. Дії відповідача позивач вважає неправомірними та просить скасувати постанову №202 від 09 жовтня 2024 року, поновивши строк на її оскарження.

Ухвалою суду від 10.02.2025 року по справі було відкрито провадження в порядку спрощеного провадження та призначено справу до судового розгляду без повідомленням сторін.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №089 (а.с. 18), відповідачем 19.02.2025 року отримано ухвалу суду від 10.02.2025 року про відкриття провадження у справі та адміністративний позов.

Ухвалою суду від 27.02.2025 року розгляд справи відкладався для вирішення процедурних питань, пов`язаниз із рухом справи.

У визначений судом строк відзив на позов не подано.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили.

За таких обставин, суд вирішує справу без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши усі докази по справі і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідний зміст спірних правовідносин.

Відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення №202 від 09 жовтня 2024 року (а.с. 9), ОСОБА_1 повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) на 10:00 год. 09.09.2024 року, однак не прибув у встановлений термін, відповідно начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 постановлено накласти на ОСОБА_1 штраф у сумі 17000,00 грн.

Як вбачається із довідки про результати пошуку виконавчих проваджень (а.с. 10), 20.01.2025 року відкрито ВП №76829230 щодо боржника ОСОБА_1 . Стягувач ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом також встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач ОСОБА_1 не був присутній, копію постанови йому не було вручено в день розгляду.

Враховуючи те, що копію оскаржуваної постанови №202 від 09 жовтня 2024 року, позивач отримав 04.02.2025 року у Звенигородському відділі ДВС, суд приходить до висновку про необхідність поновлення позивачу строку для звернення до суду з цим позовом.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, щодо правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності у сфері організаційно-правових засад мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні та відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, військовий обов`язок і військову службу, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, які регулюються Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року№ 3543-XII із змінами та доповненнями, відповідними положеннями КУпАП.

Позивач вказує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була розглянута за відсутності позивача, а відповідач не надав доказів про своєчасне сповіщення позивача про місце і час розгляду адміністративної справи. Таким чином, позивач незаконно був позбавлений можливості приймати участь у розгляді справи, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права.

Також, позивач був позбавлений права під час розгляду справи оспорити звинувачення у порушенні, що б зобов`язувало відповідача скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 КУпАП.

Крім того, оскаржувана постанова взагалі не містить посилання на докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП, на підставі яких суб`єктом владних повноважень було прийнято рішення у формі постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вказані обставини свідчать про те, що відповідачем взагалі не було зібрано доказів вчинення адміністративного правопорушення, що суперечить як положенням КУпАП, так і Конституції України.

Суд зазначає, що сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Згідно ч.6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (ч.4 ст. 159 КАС України).

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 7 КУпАП).

Частина 1 ст.9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальним правилом частини 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма частина 2 ст. 77 КАС України, а тому саме вона підлягає застосуванню. Нею визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ця норма права по своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений статтею 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Цим принципом повиненна керуватись особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення за результатами, якої приходить до переконання про винуватість особи.

На думку суду, цілком логічно та ґрунтується на нормах права, те, що у випадку якщо рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки в протилежному випадку на особу котру визнано винним у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводити свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.

Однак, жодного доказу на підтвердження порушення позивачем ОСОБА_1 вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за обставин, що викладені в оскаржуваній постанові представником відповідача до суду не надано. Водночас в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, зокрема, які свідчили б про вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що відповідач відзив на позовну заяву не надав, що суд відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України розцінює як визнання позову, а тому позов слід задовольнити шляхом скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 72-77, 143, 145, 286, 293 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк на оскарження постанови №202 від 09 жовтня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними дій відповідача та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення №202 від 09 жовтня 2024 року - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №202 від 09 жовтня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 - скасувати.

На підставі ч. 2 ст. 271 КАС України копії рішення невідкладно видати учасникам справи або надіслати їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Баранов О.І.