Справа № 592/129/25
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 р.Справа № 592/129/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Котенко О.А., м. Суми, по справі № 592/129/25

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора взводу №2 роти №2 батальйону 1 полку 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Кобилинського Анатолія Володимировича , Департаментупатрульної поліції

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до Департаменту патрульної поліції (надалі ДПП, відповідач1), інспектора взводу №2 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Кобилинського Анатолія Володимировича (надалі також відповідач2), у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3105908 від 22.09.2024, винесену відповідачем2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП) та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. як незаконну. за відсутністю складу адміністративного правопорушення, а справу - закрити.

Ковпаківський районний суд м. Суми, рішенням від 05 лютого 2025 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність фактичним обставинам справи, що мають значення для справи, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що 22.09.2024 об 11 год 44 хв. на 225 кілометрі автомобільної дороги МО-6 Київ-Чоп він керував транспортним засобом та рухався з міста Івано-Франківськ до міста Суми. Стверджує, що на вказаній ділянці автомобільної дороги діє обмеження максимальної швидкості руху 110 км/год, оскільки указана ділянка автомобільної дороги має окремі проїзні частини, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, а правил дорожнього він руху не порушував. Разом з цим, швидкість руху транспортного засобу, який перебував під його керуванням, не перевищувала максимально дозволеної на цій ділянці автомобільної дороги.

Також стверджує, що на вказаній вище ділянці автомобільної дороги відсутні як дорожній знак 3.29, про який інспектором вказано в оскаржуваній постанові, так і дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», який позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Вважає, що відповідачем2 неправомірно застосовано TruCAM TC001090 не в автоматичному режимі, а шляхом його використання з рук, що, на його думку, є грубим порушенням вимогам чинного законодавства України.

Посилаючись на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи позивача про те, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», відповідач-1 не міг використовувати лазерний вимірювач швидкості в ручному режимі, стверджує, що суд першої інстанції взагалі проігнорував силу нормативно правових актів України, оскільки не вказав чому він не застосував пряму норму ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», як акт вищої юридичної дії і послався виключно на внутрішні документи МВС України та лист ДП «Укрметртестстандарт».

Відповідачі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами.

Згідно з постановою серії ЕНА №3105908 від 22.09.2024, винесеною відповідачем2, на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн за ч. 4 ст. 122 КУпАП: 22.09.2024 об 11 год 44 хв на 225 кілометрі автомобільної дороги МО-6 Київ-Чоп водій керував транспортним засобом в зоні дії дорожнього знаку 3.29 (обмеження максимальної швидкості руху до 70 км/год) зі швидкістю 128 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш як на 50 км/год, чим порушив п.12.9.б ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Позивач не погодившись з обставинами, викладеними в постанові серії ЕНА №3105908 від 22.09.2024, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова винесена в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначені чинним законодавством.

Колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі Закон 3353-XII) Закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

За визначенням, наведеним у статті 14 Закону 3353-XII, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

У силу приписів статті 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху серед іншого зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з вимогами пункту 12.6ґ ПДР, поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю: ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год..

Як встановлено пунктом 12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту ПДР), водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Вказане обмеження встановленої максимальної швидкості руху вводиться знаком 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» або знаком 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості».

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України (частина 1 статті 2 КУпАП).

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до частини 4 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , на 225 кілометрі автомобільної дороги МО-6 Київ-Чоп зі швидкістю 128 км/год. Вимірювання швидкості здійснювалось лазерним вимірювачем швидкості TruCAM Lti 20/20 серійний номер ТС001090, шляхом наведення поліцейським позначки оптичного прицілу на автомобіль з натисканням спускового гачку приладу, після чого починається вимірювання швидкості і включається відеозапис. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху, прилад здійснює фотографування транспортного засобу.

Точність вимірювань приладу TruCAM Lti 20/20 серійний номер ТС001090 підтверджується свідоцтвом на повірку № НОМЕР_2 виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 13.11.2023.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 122 КУпАП України, відповідачем разом з відзивом на позов було надано фото та відео файли, здійснені за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Вказані відеозапис та фото подані через підсистему «Електронний Суд» та мають електронний цифровий підпис уповноваженої особи.

З дослідженого фото-файлу та відеозапису з приладу TruCam LTI 20/20 вбачається, що на ньому зафіксований автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 ,, який рухається зі швидкістю 128 км/год. Вимірювання швидкості здійснювалося працівником поліції на відстані 169,3 м.

Твердження апелянта про неправомірність використання поліцейським лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LТІ 20/20 TruCam ТС001090 в ручному режимі є безпідставним з таких підстав.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні.

З наведеного вбачається, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, яка працює не в автоматичному режимі з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Колегія суддів вважає помилковими твердження позивача про те, що в силу приписів ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» відповідач не мав права використовувати зазначений засіб вимірювальної техніки не в автоматичному режимі, оскільки наведена норма закону не виключає можливість використання органами поліції вимірювачів швидкості руху, які не є стаціонарними.

При цьому, згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29414 від 13.11.2023, чинного до 13.11.2024, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCaM LTI 20/20 № ТС001090, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі становить +/- 2 м/год в діапазоні від 2 до 200 км/год.

Крім того, з листа ДП «Укрметртестстандарт» від 04.10.2018 за №04/03/03-3878 вбачається, що лазерний вимірювач «TruCAM LTI 20/20» відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі.

Викладене підтверджує, що лазерний вимірювач TruCAM має можливість працювати у двох режимах, утриманням в руках під час вимірювання швидкості руху ТЗ або розміщенням на триногі, саме в цих режимах вказаний вимірювач проходив тестування, ліцензування та сертифікацію, був признаним таким, що відповідає стандартам та правильно вимірює швидкість руху ТЗ в обох режимах.

Щодо тверджень апелянта про протиправність фіксації вчиненого ним адміністративного правопорушення з огляду на відсутність дорожнього знаку «5.76», колегія суддів зазначає таке.

Знак «5.76», який має назву «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» встановлюється у місцях, в яких правопорушення фіксуються в автоматичному режимі, наприклад засобами «Каскад», отже жодним чином не стосуються встановлення уповноваженими органами правопорушень із застосуванням засобів вимірювання швидкості транспортних засобів в ручному режимі, таких як LТІ 20/20 TruCam ТС001090.

Оскільки порушення позивачем ПДР України зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості «TruCAM» в ручному режимі, а не в автоматичному, а вимоги ч. 2 ст. 40 Закону №580-VIII щодо розміщення інформації на видному місці стосується лише розміщеної автоматичної фототехніки і відеотехніки, колегія суддів дійшла висновку про хибність доводів апелянта у цій частині.

Щодо доведеності у спірних правовідносинах вчиненого позивачем адміністративного правопорушення п. 12.9.(б) ПДР при керуванні транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , з перевищенням встановленого обмеження швидкості руху на 50 км/год, передбаченого знаками 3.29, 3.31, 30.3 колегія суддів зазначає таке.

Відповідач, на підтвердження факту встановлення знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» надав відеозапис, зроблений на відеореєстратор, встановлений в невідомому автомобілі.

Дослідивши вказаний відеозапис, колегія суддів вважає його неналежним доказом, оскільки з відеозапису неможливо достеменно встановити ким саме, де й коли такий відеозапис зроблений, також неможливо встановити, що відеозапис зроблений саме на 225 кілометрі автомобільної дороги МО-6 Київ-Чоп.

При цьому, всупереч вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, ДПП не надано належних та допустимих доказів встановлення навколо 225 кілометру автомобільної дороги МО-6 Київ-Чоп дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» або 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості».

Враховуючи, що обов`язок доведення правомірності рішень, дій та бездіяльності покладений саме на відповідачів, колегія суддів вважає недоведеним факт того, що на зазначеній в оскаржуваній постанові ділянці автомобільної дороги МО-6 Київ-Чоп (225 км) на час складання спірної постанови від 22.09.2024 були встановлені дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» або знаком 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості».

При цьому, колегія суддів враховує, що зі спірної постановити вбачається фіксація транспортного засобу позивача на ділянці автомобільної дороги, яка має окремі проїзні частин, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, що свідчить про наявність у позивача права (у випадку відсутності знаків про обмеження швидкості у 90 км/год та менше) керувати транспортним засобом зі швидкістю не більше 110 км/год, відповідно до пп. ґ) п 12.6 ПДР.

З урахуванням приписів ч. 1, 4 ст. 122 КУпАП (перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять та п`ятдесят кілометрів на годину) та пп. ґ) п 12.6 ПДР, без надання ДПП доказів обмеження швидкості на цій ділянці автомобільної дороги 90 км/год та менше, колегія суддів дійшла висновку про відсутність доведеності вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом зі швидкістю 128 км/год, тобто перевищення швидкості на 50 км/год.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги, а саме скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог про скасування постанови ЕНА №3105908 від 22.09.2024.

Посилання суду першої інстанції на наявність належних, достовірних та достатніх доказів вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.4 ст. 122 КУпАП, колегія суддів вважає помилковими з вище зазначених підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням висновків суду, щодо наявності підстав для скасування постанови серії ЕНА №3105908 від 22.09.2024, колегія суддів вважає наявними підстави і для закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 317 КАСУ колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду І інстанції скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 268, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2025 року по справі № 592/129/25 скасувати.

Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3105908 від 22.09.2024, винесену інспектором взводу №2 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Кобилинським Анатолієм Володимировичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін