Справа № 522/2210/25
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/2210/25
Провадження №2-а/522/171/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Науменко А.В.,

за участі секретаря судового засідання Зелінська К.Ю.

розглянувши у порядку спрощеного провадження (з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-271, 286 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

Позивач 06.02.2025 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач обґрунтовує позов тим, що 24 січня 2025 року від державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні йому стало відомо про арешт банківських рахунків та майна в рамках виконавчих проваджень № 76885105 від 21 січня 2025 року та № 76952174 від 24 січня 2025 року. Дізнавшись про це, позивач звернувся до адвоката для надання правової допомоги та ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень.

Ознайомившись з матеріалами виконавчих проваджень, позивач з`ясував, що вони були відкриті на підставі постанови № с/15787 від 02 вересня 2024 року про стягнення штрафу в розмірі 17000,00 грн, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постанови про відкриття виконавчих проваджень були винесені 21 січня 2025 року та 24 січня 2025 року відповідно, а 28 січня 2025 року виконавчі провадження об`єднані у зведене виконавче провадження № 77014086.

Позивач зазначає, що не був належним чином повідомлений про розгляд ІНФОРМАЦІЯ_3 справ про адміністративні правопорушення, не був присутній при їх розгляді та при винесенні постанов. Під час складання протоколів про адміністративні правопорушення 02 вересня 2024 року працівники відповідача вилучили мобільний телефон позивача, ізолювали його в окреме приміщення, не пояснили суті протоколів та не повідомили про дату, час та місце розгляду справ.

Протиправними діями відповідача було порушено процесуальні норми щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та конституційні права на правову допомогу. Відповідач неправильно інтерпретував норми матеріального права, перекрутив фактичні обставини справи з метою створення штучної видимості правопорушень, здійснив посягання на приватну власність позивача шляхом безпідставного стягнення коштів.

Після розгляду справ та винесення постанов відповідач не надав позивачу копій постанов, а по завершенні 15 днів неправомірно подвоїв розмір штрафів та передав виконавчі документи до державної виконавчої служби, яка наклала арешт на рахунки позивача, блокуючи його підприємницьку діяльність.

Адвокат позивача 04 вересня 2024 року та 12 вересня 2024 року направляв адвокатські запити до ІНФОРМАЦІЯ_2 для отримання інформації про розгляд справ, однак відповіді не отримав.

Позивач не був обізнаний про розгляд справ про адміністративні правопорушення 02 вересня 2024 року, а про винесені постанови дізнався тільки 27 січня 2025 року.

Позивач вказує, що протиправність оскаржуваних постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 та ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення полягає в наступному:

02 вересня 2024 року приблизно о 08:00 годині позивач пересувався за кермом свого автомобіля по АДРЕСА_1 , де був зупинений представниками ТЦК разом з патрульною поліцією для перевірки документів. При перевірці особистих документів (посвідчення на керування автомобілем, військово-обліковий документ тощо) представники ТЦК та поліції запропонували йому добровільно проїхати з ними до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На запитання позивача про причини та мету, представники ТЦК відповіли, що для проведення більш ретельної перевірки, хоча він не перебував у розшуку та не вчиняв жодних правопорушень. Позивач добровільно відмовився їхати до ІНФОРМАЦІЯ_2 , через що був затриманий патрульною поліцією, яка склала протокол АПЗ18 № 007182 про адміністративне затримання від 02 вересня 2025 року та доставила його до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача відібрали мобільний телефон. В окремому ізольованому приміщенні він перебував приблизно з 08:30 години до 18:00-19:00 годин 02 вересня 2024 року. Приблизно о 18:00-19:00 годині працівник ІНФОРМАЦІЯ_2 вручив йому копії двох протоколів про адміністративні правопорушення від 02 вересня 2024 року № с/15786 за ч. 3 ст. 210 КУпАП та № с/15729 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, повернув мобільний телефон і повідомив, що він може бути вільним.

Протокол від 02 вересня 2024 року № с/15786 зазначає, що «02 вересня 2024 року о 10:00 год. в умовах особливого періоду, при особистому зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено, що у порушення ч. 2 п. 10-1 Додатку № 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» ОСОБА_1 не мав при собі військово-обліковий документ, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП». Надана копія протоколу підписана невстановленим свідком нібито вчиненого правопорушення. До протоколу додавалася копія паспорта громадянина України. В протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 02 вересня 2024 року о 17:00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Копію протоколу було надано приблизно о 18:00-19:00 год 02 вересня 2024 року.

Позивач вказує, що Протокол містить неправдиві відомості, а саме, не було ніякого особистого звернення до ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач був незаконно та безпідставно доставлений до ТЦК в рамках адміністративного затримання та доставлення працівниками патрульної поліції. При перевірці документів він мав при собі військово-обліковий документ № 855236 від 29 липня 2009 року, виданий ІНФОРМАЦІЯ_4 , який було пред`явлено працівникам ТЦК та патрульної поліції. Розгляду справи про адміністративне правопорушення за цим протоколом не відбувалося. Свідків (свідка), про яких йдеться в протоколі, він не бачив. Працівники відповідача не роз`яснили його процесуальні права, позбавивши його цих прав.

Протокол від 02 вересня 2024 року № с/15729 зазначає, що ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» 2 вересня 2024 року о 08:05 год. у м. Одесі під час здійснення заходів з оповіщення відмовився від підписання та отримання повістки на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , до кабінету № 24 о 08:15 год., про що складено акт відмови від отримання повістки за підписом двох свідків відповідно до «Порядку проведення призову громадян під час мобілізації на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Протокол підписано одним невідомим свідком. До протоколу додаються копії паспорта позивача та роздруківки «Оберіг». Акт відмови від отримання повістки за підписом двох свідків до протоколу не додається, що свідчить про відсутність такого акту як доказу та вказує на неналежність та недопустимість складеного протоколу.

Протокол містить інформацію про те, що справа про адміністративне правопорушення буде розглянута 02 вересня 2024 року о 17:00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Розгляду справи не було, позивача звільнили із ІНФОРМАЦІЯ_2 після 18:00 години 02 вересня 2024 року, копій оскаржуваних постанов про накладення на нього адміністративних стягнень він не отримував.

Виходячи з вищевикладеного позивач звертається до суду з вимогою визнати протиправними та скасувати постанову № с/15787 від 02 вересня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення та постанову № с/15730 від 02 вересня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які винесені начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 та закрити справи про адміністративні правопорушення.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу 07.02.2025 року передано судді Бондарю В.Я.

Ухвалою суду 07.02.2025 року суддя Бондар В.Я. постановив заявити самовідвід судді Приморського районного суду міста Одеси Бондарю Вячеславу Яковичу у справі №522/2210/25 у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Передати матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для подальшого розподілу у порядку встановленому ч.3 ст.14 Цивільного процесуального кодексу України.

За результатами автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси Науменко А.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2025 вирішено поновити позивачу ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.02.2025 року вирішено витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріали справи про притягнення до відповідальності за ч. 3, ст.210-1 КУпАП ОСОБА_1 за постановами № с/15787 від 02.09.2024 року та с/15730 від 02.09.2024 року..

Ухвалу суду відповідач не виконав, документи не надав.

У судове засідання 10.03.2025 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце повідомлені належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступного висновку.

Згідно ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Судом встановлено, що Постановою № С/15730 від 02.09.2024 ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за частиною 3 статті 2101 КУпАП.

В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від підписання та отримання повістки на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що складено Акт відмови від отримання повістки.

Постановою № С/15787 від 02.09.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за частиною 3 статті 2101 КУпАП.

В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 не мав при собі військово-обліковий документ.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, суд враховує наступне.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст.235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2ст. 251 КУпАП).

Згідно з ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст.251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст.256 КУпАП. Протокол складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з роз`ясненням їй прав та обов`язків, а також врученням їй копії протоколу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок), Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154.

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідачі будь - яких доказів на підтвердження законності винесення спірних постанов суду не надав, правом надання відзиву не скористався, явку представника в судове засідання не забезпечив, будь-яких доказів відсутності військово-облікових документів у позивача не надав, будь-яких доказів відмови позивача від повістки також не надав.

Крім того, як вбачається з Протоколу АПЗ18 № 007182 про адміністративне затримання позивача дійсно було затримано 02.09.2024 року та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 , що підтверджує обставини викладені у позові і одночасно суперечить Постанові № С/15787 в якій зазначено, що позивач особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у примітки до ст. 210 зазначено наступне:

«Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.»

Жодних доказів неможливості отримання інформації з державних реєстрів відповідачем в оскаржуваній постанові не зазначено.

Згідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі №216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачем Правил військового обліку. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рекомендаціях № R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991р. рекомендовано керуватись у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Враховуючи постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.

З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, оскільки доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення відповідачами не надано.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, відтак суд вважає за необхідне скасувати постанову, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на вищевикладене, відсутні підстави наводити доводи іншим аргументам позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. ст. 9, 210-1, 235, 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 6, 9, 77, 79, 132, 139, 241-246, 286, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанову № С/15787 від 02 вересня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення та постанову № С/15730 від 02 вересня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які винесені начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 та закрити справи про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.В. Науменко

10.03.25