Справа № 460/23044/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/23044/23 пров. № А/857/24329/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.08.2024р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Малютова Сергія Володимировича, діючого на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Дорошенко Н.О., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 28.08.2024р., м.Рівне; дата складання повного рішення суду І інстанції: 28.08.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

25.09.2023р. (згідно із відомостями ярлика на поштовому відправленні) представник адвокат Малютов С.В., діючий на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Рівненській обл. № 22 від 19.09.2022р. про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах;

зобов`язати відповідача ГУ ПФ України в Рівненській обл. призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з дня звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме: з 13.09.2022р.;

поновити строк звернення до суду із вказаними позовними вимогами (а.с.1-6, 40).

Згідно ухвали суду від 06.10.2023р. поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з цим позовом (а.с.42 і на звороті).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами (а.с.42 і на звороті).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.08.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Рівненській обл. № 22 від 19.09.2022р. про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язано ГУ ПФ України в Рівненській обл. вчинити необхідні дії щодо призначення та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 13.09.2022р.; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Рівненській обл. судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп. (а.с.60-63).

Не погодившись із винесеним рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Рівненській обл., який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити в повному обсязі (а.с.64-66).

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що норми ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є чинними, а зміни до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не вносилися.

У зв`язку недосягнення позивачем 50-річного віку згідно з ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Також висновки суду щодо чинності положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та можливість застосування його під час вирішення спору є безпідставними.

Представник позивача адвокат Малютов С.В. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.95-97).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як з`ясовано під час судового розгляду, 13.09.2022р. позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за роботу за Списком № 1. До вказаної заяви позивач долучила відповідні документи (а.с.49 і на звороті).

ГУ ПФ України в Рівненській обл. розглянуло заяву позивача та 19.09.2022р. прийняло рішення № 22 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням віку, визначеного п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (50 років) (а.с.12 і на звороті).

Згідно спірного рішення вік заявниці склав 46 років 09 місяців 27 днів, страховий стаж становив 51 рік 08 місяців 14 днів, у тому числі стаж пільгового характеру 07 років 06 місяців.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії, позивач звернулася до суду із розглядуваним позовом.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, який встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, для жінок після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах, а не положення Закону № 1058-ІV, які визначають таке право для жінок після досягнення ними 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Така позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.11.2021р. у справі № 360/3611/20.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії 13.09.2022р. досягла віку 46 років 09 місяців 27 днів.; позивач має наявний загальний страховий стаж понад 29 років (з урахуванням кратності понад 51 рік), з яких пільговий (робота за Списком № 1) 22 роки 03 місяці 14 днів, при необхідному стажу роботи не менше 15 років, з яких пільгового не менше 7 років 6 місяців.

Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування оспорюваного рішення, а також відновленню шляхом зобов`язання відповідача вчинити необхідні дії щодо призначення та виплати позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, відповідно до п «а» ч.1 ст.13 Закону № 1788-ХІІ.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон № 1788-XII) та Законом України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-ІV).

Статтею 8 Закону № 1058-ІV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною першою ст.26 Закону № 1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

11.10.2017р. набрав чинності Закон України № 2148-VIII від 03.10.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (надалі - Закон № 2148-VIII), яким Закон № 1058-ІV доповнено Розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Пунктом 1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними віку, зокрема 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Водночас, до внесення відповідних змін в Закон №1058-ІV питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 визначалося Законом № 1788-XII, який залишається чинним на день виникнення спірних правовідносин.

За приписами ст.12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України № 213-VІІІ від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (надалі - Закон № 213-VІІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років в - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Таким чином, зазначена норма передбачає зміст ідентичний п.1 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV.

Тобто, на час виникнення спірних правовідносин питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 регулювали положення двох нормативно-правових актів, а саме: ст.114 Закону № 1058-ІV в редакції Закону № 2148-VIII та ст.13 Закону № 1788-XII в редакції Закону № 213-VІІІ.

Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020р. № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення ст.13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІІ (п.1).

Стаття 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІІ, які визнані неконституційними, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (п.2).

Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020р. № 1-р/2020 визначено, що застосуванню підлягає ст.13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 01.04.2015р. на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Отже, вказаним Рішенням Конституційного Суду України відновлено дію, зокрема, пункту «а» ч.1 ст.13 Закону № 1788-XII, які з 23.01.2020р. є чинними у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Водночас, Закон № 2148-VIII, яким внесено зміни до Закону № 1058-ІV, зокрема, статті 114, на предмет конституційності не перевірявся.

За таких обставин, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, для жінок після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах, в той час, як положення Закону № 1058-ІV визначають таке право для жінок після досягнення ними 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відтак, наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ (з урахуванням Рішення №1-р/2020) та Закону № 1058-ІV в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах та стажу роботи.

Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020р. у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи викладене, за такого правового регулювання застосуванню в цій справі підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ, а не Закону № 1058-ІV, оскільки положення пункту «а» ч.1 ст.13 Закону № 1788-XII визначають більш сприятливі умови для жінок при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (13.09.2022р.) досягла віку 46 років 09 місяців 27 днів.

За змістом оспорюваного рішення позивач має наявний загальний страховий стаж 51 рік 08 місяців 14 днів, у тому числі стаж пільгового характеру 7 років 6 місяців.

За таких умов відмова пенсійного органу в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 46 років, мала страховий стаж роботи 51 рік 08 місяців 14 днів, у тому числі на роботах за Списком № 1 - 7 років 6 місяців, пенсії на пільгових умовах за віком є протиправною.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про те, що ОСОБА_1 набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«а» ст.13 Закону № 1788-ХІІ.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, враховуючи наявність у позивача відповідного віку, наявність достатнього страхового стажу та пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність вимогам закону рішення ГУ ПФ України в Рівненській обл. № 22 від 19.09.2022р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Пунктом 1 ч.1 ст.45 Закону України № 1058-ІV передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Виходячи з вищевикладеного, правильним способом відновлення порушених прав, свобод та інтересів, за захистом яких ОСОБА_1 звернулася до суду, слід вважати зобов`язання ГУ ПФ України в Рівненській обл. вчинити необхідні дії щодо призначення та виплати позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дня звернення із заявою до пенсійного органу 13.09.2022р.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову із вищевказаних мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Відповідно до правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ГУ ПФ в Рівненській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.08.2024р. в адміністративній справі № 460/23044/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного судового рішення: 10.03.2025р.