Справа № 200/28/25
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року Справа№200/28/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Загацької Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у м.Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-63657-2615 від 04.12.2024 на суму 40324,58 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 07.05.2003 по 04.03.2024, однак господарську діяльність не здійснював з 01.04.2015 та працював як найманий працівник у товаристві з обмеженою відповідальністю «Керамресурс» на посаді економіста по 01.02.2023. За весь період роботи позивача роботодавцем було сплачено єдиний соціальний внесок. Головним управлінням ДПС у м. Києві було винесено вимогу про сплату позивачем як фізичною особою - підприємцем боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску № Ф-7205-2615 від 05.02.2024 на суму 40324,58 грн. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.06.2024 у справі № 200/1490/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-7205-2615 від 05 лютого 2024 року на суму 37788,74 грн., зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві виключити з інтегрованої картки платника заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі 37 788,74 грн., що визначений вимогою № Ф-7205-2615 від 05 лютого 2024 року. Проте, відповідачем дані інтегрованої картки платника не було відкориговано. Разом з тим, не зважаючи на висновок суду про протиправність нарахування недоїмки з єдиного соціального внеску в сумі 37788,74 грн., ГУ ДПС у м. Києві було прийнято спірну вимогу боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-63657-2615 від 04.12.2024 на суму 40324,58 грн.

Позивач вважає, що вимога про сплати боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у м. Києві зі сплати єдиного соціального внеску № Ф-63657-2615 від 04.12.2024 на суму 40324,58 грн є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки єдиний соціальний внесок за нього як за найманого працівника сплачено роботодавцем у вказаний період, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.01.2025 відкрито провадження у справі № 200/28/25, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи, поновлено строк звернення до суду з даним позовом. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що станом на 30.11.2024 в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість зі слати ЄСВ у сумі 40324,58 грн, у зв`язку з чим засобами інформаційно-комунікаційної системи Головного управління ДПС у м. Києві в автоматичному режимі сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-63657-2615 від 04.12.2024 та направлено на податкову адресу платника.

На підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.06.2024 по справі № 200/1490/24 відповідачем виведено з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 нарахування з єдиного соціального внеску у сумі 37788,74 гривень.

Станом на 21.01.2025 згідно з даними ІКС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 наявна заборгованість у сумі 2535,84 грн, яка визнана рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.06.2024 по справі № 200/1490/24 правомірною та такою, що підлягає сплаті на загальних підставах.

Також зазначив, що відповідно до п. 6 Розділу VI Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-63657-2615 від 04.12.2024 вважається відкликаною.

Просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що доводи відповідача, що позивач мав недоїмку в сумі 40324,58 гри. станом на кінець місяця, що передував винесенню спірної вимоги (30.11.2024) спростовуються матеріалами справи. Таким чином станом па дату винесення спірної вимоги (№ Ф-63657-2615 від 04.12.2024 на суму 40324,58 грн.), недоїмка позивача з єдиного соціального внеску склала 2535,84 грн. Отже податковим органом протиправно виставлено позивачу спірну вимогу. Також позивач заперечував проти доводів податкового органу про те, що вимога № Ф-63657-2615 від 04.12.2024 є відкликаною.

За приписами ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

У період з 07.05.2003 по 04.03.2024 ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 16.08.1982 вбачається, що у період з 01.04.2015 по 01.02.2023 позивач працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Керамресурс» на посаді економіста.

За весь період роботи ОСОБА_1 роботодавцем було сплачено страхові внески, про що свідчать відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5).

Проте, Головним управлінням ДПС у м. Києві було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2024 № Ф-7205-2615 на суму 40 324, 58 грн.

За даними інтегрованої картки платника по коду бюджетної класифікації 71040000 (далі - ІКП) позивачу були автоматично розраховані нарахування єдиного внеску, а саме:

- по строку 31.12.2014 у сумі 1 267, 89 грн. та по строку 20.01.2015 у сумі 1 267, 95 грн. за 2014 рік;

- по строку 09.02.2018 у сумі 8 448, 00 грн. за 2017 рік;

- по строку 19.04.2018 у сумі 2 457, 18 грн. за 1 квартал 2018 року;

- по строку 19.07.2018 у сумі 2 457, 18 грн. за ІІ квартал 2018 року;

- по строку 19.10.2018 у сумі 2 457, 18 грн. за III квартал 2018 року;

- по строку 21.01.2019 у сумі 2 457, 18 грн. за IV квартал 2018 року;

- по строку 19.04.2019 у сумі 2 754, 18 грн. за І квартал 2019 року;

- по строку 19.07.2019 у сумі 2 754, 18 грн. за IІ квартал 2019 року;

- по строку 21.10.2019 у сумі 2 754, 18 грн. за III квартал 2019 року;

- по строку 20.01.2020 у сумі 2 754, 18 грн. за VI квартал 2019 року;

- по строку 21.04.2020 у сумі 2 078, 12 грн. за І квартал 2020 року;

- по строку 20.07.2020 у сумі 1 039, 06 грн. за ІI квартал 2020 року;

- по строку 19.10.2020 у сумі 3 178, 12 грн. за III квартал 2020 року;

- по строку 19.01.2021 у сумі 2 200, 00 грн. за VI квартал 2020 року.

Всього в ІКП по коду бюджетної класифікації 71040000 у позивача обліковується заборгованість з єдиного внеску в сумі 40 324, 58 грн.

Зазначене встановлено рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.06.2024 у справі №200/1490/24 та не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи, згідно із ч. 4 ст. 78 КАС України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.06.2024 у справі №200/1490/24, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2024, позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги від 05 лютого 2024 року № Ф-7205-2615 та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-7205-2615 від 05 лютого 2024 року на суму 37788, 74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень сімдесят чотири копійки).

Зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві виключити з інтегрованої картки платника заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі 37 788, 74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень сімдесят чотири копійки), що визначений вимогою № Ф-7205-2615 від 05 лютого 2024 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1 138, 53 грн. (одна тисяча сто тридцять вісім гривень п`ятдесят три копійки).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000, 00 грн (дві тисячі гривень).

В зазначеному рішенні встановлено, що індивідуальними відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу ОСОБА_1 (довідка за формою ОК-5) підтверджується, що за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у період 2017 - 2020 роки у розмірах, визначених законодавством, сплачував страхувальник.

Розглядаючи справу, суд встановив, що відповідачем протягом 2017-2020 років протиправно нараховано позивачу недоїмку з єдиного соціального внеску у сумі 37788,74 гри.

Також зазначено, що позивач не був працевлаштований у 2014 році, та не здійснював підприємницьку діяльність як ФОП. У відповідності з вищенаведеними нормами законодавства, позивач мав у зазначені періоди сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску, а тому нарахування податку по строку 31.12.2014 у сумі 1267,89 грн та по строку 20.01.2015 у сумі 1267,95 грн за 2014 рік є правомірним.

Позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою від 18.12.2024 про примусове виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.06.2024 у справі № 200/1490/24 в межах зобов`язальної частини стосовно виключення недоїмки з інтегрованої картки платника (ІКП) ОСОБА_1 в сумі 37788,74 грн.

За даними інтегрованої картки платника ОСОБА_1 станом на 30.11.2024 обліковувалась заборгованість зі слати ЄСВ у сумі 40324,58 грн.

04.12.2024 Головним управлінням ДПС у м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску № Ф-63657-2615 на суму 40324,58 грн.

Станом на 21.01.2025 згідно з даними інтегрованої картки платника ОСОБА_1 наявна заборгованість у сумі 2535,84 грн.

Вважаючи протиправною вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-63657-2615 від 04.12.2024 на суму 40324,58 грн, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами частини четвертої статті 8 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон №2464-VI) порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 14 Закону №2464-VI податкові органи зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також фізичних осіб-підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів).

Згідно з абзацом першим пункту 1, пунктами 2, 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

За визначенням, наведеним у пункті 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Як зазначено в абзаці третьому частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій), з 01 січня 2018 року платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. До 01 січня 2018 року платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, мали обов`язок сплатити єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які повинні сплачувати єдиний внесок за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Частиною дванадцятою статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з частиною другою статті 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Абзацом першим частини четвертої цієї статті визначено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. Саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Поряд з тим спір щодо наявності у ОСОБА_1 обов`язку зі сплати єдиного внеску нарахованого позивачу: по строку 31.12.2014 у сумі 1 267, 89 грн. та по строку 20.01.2015 у сумі 1 267, 95 грн. за 2014 рік; по строку 09.02.2018 у сумі 8 448, 00 грн. за 2017 рік; по строку 19.04.2018 у сумі 2 457, 18 грн. за 1 квартал 2018 року; по строку 19.07.2018 у сумі 2 457, 18 грн. за ІІ квартал 2018 року; по строку 19.10.2018 у сумі 2 457, 18 грн. за III квартал 2018 року; по строку 21.01.2019 у сумі 2 457, 18 грн. за IV квартал 2018 року; по строку 19.04.2019 у сумі 2 754, 18 грн. за І квартал 2019 року; по строку 19.07.2019 у сумі 2 754, 18 грн. за IІ квартал 2019 року; по строку 21.10.2019 у сумі 2 754, 18 грн. за III квартал 2019 року; по строку 20.01.2020 у сумі 2 754, 18 грн. за VI квартал 2019 року; по строку 21.04.2020 у сумі 2 078, 12 грн. за І квартал 2020 року; по строку 20.07.2020 у сумі 1 039, 06 грн. за ІI квартал 2020 року; по строку 19.10.2020 у сумі 3 178, 12 грн. за III квартал 2020 року; по строку 19.01.2021 у сумі 2 200, 00 грн. за VI квартал 2020 року, вже вирішувався у судовому порядку у зв`язку із оскарженням позивачем вимоги ГУ ДПС у м. Києві від 05.02.2024 № Ф-7205-2615 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 40324, 58 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.06.2024 у справі №200/1490/24, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2024, встановлено, що за даними ІКП позивачу були автоматично розраховані нарахування єдиного внеску, а саме:

- по строку 31.12.2014 у сумі 1 267, 89 грн. та по строку 20.01.2015 у сумі 1 267, 95 грн. за 2014 рік;

- по строку 09.02.2018 у сумі 8 448, 00 грн. за 2017 рік;

- по строку 19.04.2018 у сумі 2 457, 18 грн. за 1 квартал 2018 року;

- по строку 19.07.2018 у сумі 2 457, 18 грн. за ІІ квартал 2018 року;

- по строку 19.10.2018 у сумі 2 457, 18 грн. за III квартал 2018 року;

- по строку 21.01.2019 у сумі 2 457, 18 грн. за IV квартал 2018 року;

- по строку 19.04.2019 у сумі 2 754, 18 грн. за І квартал 2019 року;

- по строку 19.07.2019 у сумі 2 754, 18 грн. за IІ квартал 2019 року;

- по строку 21.10.2019 у сумі 2 754, 18 грн. за III квартал 2019 року;

- по строку 20.01.2020 у сумі 2 754, 18 грн. за VI квартал 2019 року;

- по строку 21.04.2020 у сумі 2 078, 12 грн. за І квартал 2020 року;

- по строку 20.07.2020 у сумі 1 039, 06 грн. за ІI квартал 2020 року;

- по строку 19.10.2020 у сумі 3 178, 12 грн. за III квартал 2020 року;

- по строку 19.01.2021 у сумі 2 200, 00 грн. за VI квартал 2020 року.

Всього в ІКП по коду бюджетної класифікації 71040000 у позивача обліковується заборгованість з єдиного внеску в сумі 40 324, 58 грн.

Також встановлено, що індивідуальними відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу ОСОБА_1 (довідка за формою ОК-5) підтверджується, що за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у період 2017 - 2020 роки у розмірах, визначених законодавством, сплачував страхувальник.

Крім того, суд зазначив, що відповідачем протягом 2017-2020 років протиправно нараховано позивачу недоїмку з єдиного соціального внеску у сумі 37788,74 грн.

Також зазначено, що позивач не був працевлаштований у 2014 році, та не здійснював підприємницьку діяльність як ФОП. У відповідності з вищенаведеними нормами законодавства, позивач мав у зазначені періоди сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску, а тому нарахування податку по строку 31.12.2014 у сумі 1267,89 грн та по строку 20.01.2015 у сумі 1267,95 грн за 2014 рік є правомірним.

За приписами частини четвертої статті 78 КАС України встановлені рішенням суду, зокрема, в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.06.2024 у справі №200/1490/24, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2024 позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги від 05 лютого 2024 року № Ф-7205-2615 та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-7205-2615 від 05 лютого 2024 року на суму 37 788, 74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень сімдесят чотири копійки). Зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві виключити з інтегрованої картки платника заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі 37 788, 74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень сімдесят чотири копійки), що визначений вимогою № Ф-7205-2615 від 05 лютого 2024 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Незважаючи на часткове скасування судом вимоги Головного управління ДПС у м.Києві про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-7205-2615 від 05.02.2024 в частині боргу (недоїмки) у сумі 37 788, 74 грн та зобов`язання виключити з інтегрованої картки платника заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі 37 788, 74, відповідач знову сформував вимогу №Ф-63657-2615 від 04.12.2024 на суму 40324,58 грн. через наявність станом на 30.11.2024 в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 заборгованості зі слати ЄСВ у сумі 40324,58 грн, що вказує на свавільність в діях податкового органу.

Відповідачем у відзиві вказано, що на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.06.2024 по справі № 200/1490/24 було виведено з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) нарахування з єдиного соціального внеску у сумі 37788,74 гривень. Зазначене також підтверджено матеріалами справи.

Отже, суд зазначає, що тільки після винесення оскаржуваної вимоги, ГУ ДПС у м.Києві на виконання рішення суду у справі №200/1490/24 здійснило коригування в ІКП, зменшивши суму недоїмки з єдиного внеску на 37788,74 грн. Зазначене не може вказувати на добросовісність та послідовність дій відповідача та наявність у нього підстав для формування вимоги № Ф-63657-2615 від 04.12.2024 на суму 37788,74 грн.

У відзиві на позов представник відповідача покликається на відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-63657-2615 від 04.12.2024 відповідно до п. 6 Розділу VI Інструкції № 449 (вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом у день набрання судовим рішенням законної сили).

Суд зауважує, що відповідно до підпункту 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 статті 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена в податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу (пункт 60.4 статті 60 ПК України).

Застосування окремих положень порядку нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон) та процедуру нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953, далі Інструкція №449, у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21 грудня 2020 року №790, зі змінами).

Пунктом 6 розділу VI Інструкції №449 установлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;

податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);

вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;

борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 або іншими положеннями Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу,- у день прийняття податковим органом рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 або іншого положення Закону;

є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі,- у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.

Пунктом 4 розділу VІ Інструкції №449 також обумовлено, що при формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера Ю» (вимога до юридичної особи) або Ф (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера У (узгоджена вимога). В третій частині літера У (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження; вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Податковий орган протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності): пред`являє її до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження; надсилає її в порядку, встановленому Законом, до органу Казначейства - відповідно до частини другої статті 6 Закону України Про виконавче провадження, якщо платник єдиного внеску є бюджетною установою, державним органом, одержувачем бюджетних коштів, а також підприємством, установою або організацією, рахунки якої відкриті в органах Казначейства (пункт 5 розділу VІ Інструкції №449).

З наведеного слідує, що у зв`язку із судовим вирішенням спору (справа № 200/1490/24), скасуванням вимоги Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-7205-2615 від 05.02.2024 на суму 37788, 74 грн та зобов`язанням Головного управління ДПС у м. Києві виключити з інтегрованої картки платника заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі 37 788, 74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень сімдесят чотири копійки), що визначений вимогою № Ф-7205-2615 від 05.02.2024, відповідач мав провести відповідні коригування в ІКП платника на суму 37 788, 74 грн та сформувати вимогу на зменшену суму недоїмки (боргу), у зв`язку із її узгодженням у судовому порядку (під одним порядковим номером з проставленням в третій його частині літери У).

Тільки після винесення оскаржуваної вимоги ГУ ДПС у м. Києві на виконання рішення суду у справі №200/1490/24, проведено коригування недоїмки (боргу) в ІКП на 37 788, 74 грн з відображенням результатів оскарження вимоги у судовому порядку; вимогу на зменшену (узгоджену) суму ГУ ДПС у м. Києві не сформувало.

Отже, відповідач безпідставно, всупереч положенням Інструкції №449 сформував нову вимогу №Ф-63657-2615 від 04.12.2024 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 37788, 74 грн.

Оскільки, станом на 21.01.2025 згідно з даними ІКС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 наявна заборгованість у сумі 2535,84 грн, яка визнана рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.06.2024 по справі №200/1490/24, вимога відповідача №Ф-63657-2615 від 04.12.2024 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 2535,84 грн є правомірною.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплати боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-63657-2615 від 04.12.2024 на суму 37 788, 74 грн.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Суд зазначає, що позивач в заяві про обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу просить суд стягнути з відповідача грошові кошти, витрачені на правову допомогу, у розмірі 6 500, 00 грн.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 цієї ж статті для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 4 даної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5).

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7).

Як вбачається з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем суду надано:

- копію договору про надання правової допомоги від 29.02.2024 № 21/24, укладеного між позивачем (Клієнтом) та ОСОБА_2 (Адвокатом);

- детальний опис робіт (наданих послуг);

- копію протоколу погодження гонорару №2 від 24.12.2024;

- копію акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 04.02.2025, згідно з яким адвокатом на виконання договору надано правову допомогу наступного характеру: збір доказів, підготовка позовної заяви, формування та подача позовної заяви, оформленої у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України з усіма додатками до суду, складання відповіді на відзив, усні консультації, складання та подання заяви про забезпечення позову, інформування про рух справи;

- копію квитанції на суму 6 500, 00 грн.

На переконання суду, при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд враховує часткове задоволення позовних вимог, складність справи та час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, і робить висновок про те, що слід відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн., так як на переконання суду саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам.

Крім того, суд зауважує, що заявлена послуга "складання та подання заяви про забезпечення позову" є безпідставною, адже вказану заяву не було подано позивачем.

З огляду на таке, суд вважає за можливе покласти на відповідача витрати, пов`язані із розглядом цієї справи у вигляді правничої допомоги, у розмірі 3 000, 00 грн.

Стосовно розподілу судового збору суд зауважує, що позов задоволено частково, а тому на користь позивача підлягає стягненню 1 135, 02 грн.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у м.Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-63657-2615 від 04.12.2024 на суму 37 788, 74 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1 135, 02 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн.

Повне судове рішення складено 10.03.2025.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Загацька