Справа № 380/17640/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/17640/24 пров. № А/857/981/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року з питань залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог, прийняту суддею Кузаном Р.І. о 12 годині 05 хвилині у м. Львові, повний текст складено 23 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з позовом в суд до Головного управління Національної поліції у Львівській області (надалі ГУНП у Львівській області, відповідач) про визнання протиправним і скасування наказу від 14.06.2024 №325 о/с «Про особовий склад» в частині переміщення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу безпілотних літальних апаратів та радіоелектронної боротьби батальйону поліції особливого призначення «корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП; наказу від 09.08.2024 №3096 «Про застосування дисциплінарного стягнень до окремих працівників ГУНП у Львівській області» в частині застосування до інспектора взводу безпілотних літальних апаратів та радіоелектронної боротьби батальйону поліції особливого призначення «корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції; наказу ГУ НПУ у Львівській області від 16.08.2024 №497 о/с «Про особовий склад»; поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Червоноградського районного відділу поліції ГУНП з 14 червня 2024; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.08.2024 по момент винесення рішення судом.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 позов в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу ГУНП у Львівській області від 14.06.2024 №325 о/с «Про особовий склад», в частині переміщення ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу безпілотних літальних апаратів та радіоелектронної боротьби батальйону поліції особливого призначення «корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП залишено без розгляду.

Суд виходив з того, що відповідач в належний та допустимий спосіб вживав необхідних заходів для доведення змісту оскаржуваного наказу до відома позивача, однак позивач своєю поведінкою свідомо уникав спілкування з посадовими особами відповідача, з метою забезпечення собі можливості подальшого оскарження рішень та дій відповідача через процедурні порушення.

Таким чином, про переміщення на іншу посаду було відомо позивачу ще в червні 2024.

Враховуючи особливий статус поліцейського та особливості проходження служби в поліції, позивач зобов`язаний був перебувати на робочому місці та виконувати покладені на нього повноваження на посаді, на яку його призначено.

Відтак, в разі перебування на службі позивач з високою вірогідністю мав би можливість дізнатися про порушення своїх прав, ознайомитись зі змістом наказу та отримати його копію, оскільки йому було відомо про прийняте відповідачем рішення про переміщення його на іншу посаду в інший підрозділ.

Суд відхилив доводи представника позивача про те, що не було погоджено здійснення обміну документами через засоби електронної комунікації за допомогою мобільного додатку «WhatsApp», оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач 14.06.2024 скеровував працівнику кадрового підрозділу медичний висновок №6З22-9359-АР6К-5ТХ7 про свою тимчасову непрацездатність саме через мобільний додаток «WhatsApp».

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом прийнято ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У своїй апеляційній скарзі зазначає, що позивач не повідомляв відповідача про наявність месенджера «WatsApp» та не надавав згоди про обмін наказами та розпорядженнями з питань трудових відносин, а саме за допомогою цього способу електронної комунікації.

При цьому, відповідачу була відома електронна адреса ОСОБА_1 , про яку він повідомив у розписці від 19.05.2022.

Жодного витягу із наказу ГУНП у Львівській області № 348 о/с від 25.06.2024 на електронну пошту чи поштовим листом позивач не отримував.

Отже, відповідач не надав доказів належного ознайомлення позивача із витягом із наказу ГУНП у Львівській області № 325 о/с від 14.06.2024, так само як і доказів неможливості з поважних та об`єктивних причин, надіслати спірний витяг на вказані позивачем засоби комунікації: електронну пошту, чи поштову адресу.

Водночас із наданих стороною відповідача роздруківок з месенджеру «WhatsApp» не можливо встановити, що надсилались повідомлення на мобільний номер телефону НОМЕР_1 , так само як і не можливо встановити відправника та зміст самого повідомлення.

Звертає увагу на те, що 14.06.2024 близько 09 год 00 хв позивачу було вручено повідомлення про скорочення його посади та можливе майбутнє вивільнення по спливу двох місяців. Інших наказів, в тому числі спірного, відповідач йому не надав.

На думку апелянта, матеріали справи не містять належного повідомлення позивача з оскаржуваним наказом (витягом з наказу) ГУ Національної поліції у Львівській області від 18.06.2024 №333 о/с «Про особовий склад» у червні 2024.

Просить скасувати ухвалу та прийняти постанову, якою передати справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Дослідивши матеріали справи судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач з вересня 2009 проходив службу на різних посадах в органах внутрішніх справ, а з листопада 2015 в Національній поліції. З 18.03.2021 по 14.06.2024 проходив службу на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Червоноградського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області.

Наказом №325 о/с від 14.06.2024 «Про особовий склад» відповідно до пункту 4 статті 68, підпункту 3 пункту 2 частини 1 та частини 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації на підставі подання заступника начальника ГУНП від 14.06.2024 позивача з 14.06.2024 переміщено на посаду інспектора взводу безпілотних літальних апаратів та радіоелектронної боротьби батальйону поліції особливого призначення «корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області.

Згідно з наявною в матеріалах особової справи розпискою від 19.05.2022 позивач повідомив підрозділ кадрової служби ГУНП про фактичне місце свого проживання. Крім цього вказав адресу електронної пошти та номер телефону, якими користується, а також повідомив про встановлення на телефоні відповідних месенджерів.

ОСОБА_1 з 14.06.2024 по 24.06.2024 перебував на лікарняному. Медичний висновок про тимчасову непрацездатність №6З22-9359-АР6К-5ТХ7 від 14.06.2024 надісланий позивачем за допомогою месенджера «WhatsApp» інспектору кадрового підрозділу ГУНП 14.06.2024.

З матеріалів службового розслідування суд встановив, що фотокопія наказу №325 о/с від 14.06.2024 була скерована позивачу за допомогою месенджера «WhatsApp», до якого прив`язаний номер мобільного телефону позивача. Повідомлення прочитане позивачем о 19 год 37 хв 17.06.2024.

Згідно з долученими представником відповідача до матеріалів справи копіями рапортів, пояснень офіцерів батальйону поліції особливого призначення «корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області та актів про відсутність на робочому місці позивач у період з 02.07.2024 по 02.08.2024 був відсутній на робочому місці з невідомих причин, у зв`язку з чим відповідачем проводилось службове розслідування та було відсторонено позивача від виконання службових обов`язків.

Під час телефонних розмов позивач повідомив посадових осіб відповідача, що особистого рапорту на перевід в БПОП «корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області він не писав та не бажає працювати на посаді інспектора взводу безпілотних літальних апаратів та радіоелектронної боротьби батальйону поліції особливого призначення «корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області. Суд також встановив, що запрошення прибути для надання пояснень з приводу відсутності на робочому місці неодноразово скеровувались відповідачем на електронну пошту позивача, вказану ним у відповідній розписці. Крім цього, начальником сектору кадрового забезпечення Червоноградського РВП було здійснено виїзд за адресою проживання позивача з метою відібрання у нього пояснень з приводу відсутності на роботі, однак двері ніхто не відчинив. Вказане підтверджується рапортом, адресованим голові дисциплінарної комісії.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У постанові від 05.02.2020 у справі № 9901/425/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Процесуальні норми КАС України, якими врегульовано перебіг строків звернення до суду визначають, що перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів і не пов`язує їх з моментом, коли особа почала вважати, що діями, рішеннями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень ці права чи інтереси порушено.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).

Не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Конституційний Суд України у Рішенні № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначив, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Це, насамперед, обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду для вирішення спору, відносини стають стабільними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Так, за приписами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

При цьому поновлення строку не є обов`язком суду, а є предметом його оцінки (розсуду) залежно від встановлених обставин, доводів і доказів сторін. У разі подання позивачем клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документа повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин. Застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку (пункт 49 постанови Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19).

З приводу покликання апелянта на те, що останній не повідомляв відповідача про наявність месенджера «WatsApp» та не надавав згоди про обмін наказами та розпорядженнями з питань трудових відносин саме за допомогою цього способу електронної комунікації, колегія суддів зазначає наступне.

Суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 червня 2023 у справі № 916/3027/21.

Разом з тим, в матеріалах справи (а.с.116) наявна розписка позивача від 19.05.2022, де поінформовано, що у його користуванні є наступні засоби електронної комунікації: мобільний номер телефону НОМЕР_1 , на якому встановлені наступні месенджери (WatsApp, messenger, telegram, інші).

Отже, тим самим, позивач надав згоду на таку комунікацію.

З матеріалів службового розслідування вбачається, що фотокопія наказу №325 о/с від 14.06.2024 була скерована позивачу за допомогою месенджера «WhatsApp», до якого прив`язаний номер мобільного телефону позивача. Повідомлення прочитане позивачем о 19 год 37 хв 17.06.2024.

Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2024/справа №420/6633/23 звернув увагу на те, що в месенджері «WhatsApp» наявна можливість абонента отримувати звіти про прочитання надісланих повідомлень (зафарбовані позначки свідчать, що користувач прочитав повідомлення).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач за викладених обставин принаймні міг довідатися про такий наказ з часу відкриття повідомлення.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постановах від 13 липня 2020 у справі № 753/10840/19, від 18 лютого 2021 у справі № 442/3516/20 надані сторонами скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з «Viber» фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.

Також Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2020 у справі № 905/2319/17, від 25 березня 2020 у справі № 570/1369/17, від 27 листопада 2019 у справі № 1540/3778/18 дійшов висновку, що переписка у «Viber», «Skype» та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що ОСОБА_1 з 14.06.2024 по 24.06.2024 перебував на лікарняному. Медичний висновок про тимчасову непрацездатність №6З22-9359-АР6К-5ТХ7 від 14.06.2024 надісланий позивачем за допомогою саме месенджера «WhatsApp» інспектору кадрового підрозділу ГУНП 14.06.2024. Тим самим позивач підтвердив свій засіб комунікації з відповідачем.

Доречним також є покликання суду першої інстанції на те, що на момент прийняття оскаржуваного наказу позивач був поліцейським та проходив службу в Національній поліції України.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про Національну поліцію» поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського.

Отже, враховуючи особливий статус поліцейського та особливості проходження служби в поліції, позивач зобов`язаний був перебувати на робочому місці та виконувати покладені на нього повноваження на посаді, на яку його призначено.

Відтак, в разі перебування на службі позивач з високою вірогідністю мав би можливість дізнатися про порушення своїх прав, ознайомитись зі змістом наказу та отримати його копію, оскільки йому було відомо про прийняте відповідачем рішення про переміщення його на іншу посаду в інший підрозділ.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що адміністративний позов подано з пропуском встановленого законом строку, а підстави для його поновлення відсутні, оскільки будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що за таких умов в суду першої інстанції були достатні та належні підстави для залишення без розгляду позовної заяви.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що встановлені у цій справі обставини не свідчать про застосування судом першої інстанції надмірного формалізму під час вирішення питання про поновлення процесуального строку на звернення до суду із цим позовом, про що вказує скаржник в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року з питань залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог у справі №380/17640/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 07.03.2025.