Справа № 160/544/25
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2025 року Справа № 160/544/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРША УКРАЇНСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ»
до Львівської митниці
про визнання протиправним та скасування рішення,
08.01.2025 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРША УКРАЇНСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» до Львівської митниці, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2024/800047/2 від 09 липня 2024 року.
В обґрунтування своїх вимог позивач, зазначив, що ним було подано митну декларацію разом з усіма необхідними документами з метою митного оформлення товару, при цьому відповідач відмовив позивачу у митному оформленні товарів та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів. Позивач не погоджується із вказаним рішенням та вважає його протиправним та таким, що не відповідає вимогам законодавства, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги.
13.01.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
24.01.2025 року від Львівської митниці надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що оскаржуване рішення є правомірними та такими, що прийняті відповідно до вимог законодавства України, оскільки відповідачем встановлено в митних деклараціях та митних документах розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей, щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у зв`язку з чим відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Товар було придбано на підставі Зовнішньоекономічного контракту № 07/11-03 від 07 листопада 2023 року, у якому позивач є Покупцем, а DALIAN EVEREST INDUSTRIAL CO. LTD (м. Далянь, Китай) є Постачальником товару.
Предметом даного Зовнішньоекономічного контракту є постачання Постачальником на адресу Покупця у номенклатурі та кількості, зазначених у Специфікаціях до цього Контракту товар. Товаром є тканина виробництва Китай.
Відповідно до п. 1.3 Зовнішньоекономічного контракту Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та сплатити на умовах, передбачених цим Контрактом товар у кількості, асортименті та термінах, визначених у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Контракту.
Згідно з п. 1.4 Зовнішньоекономічного контракту специфікації погоджуються та підписуються сторонами. У специфікаціях до цього контракту зазначаються: повне найменування товару, країна походження, вартість за одиницю, загальна вартість, номер і дата Контракту, умови постачання, терміни поставки, умови оплати, найменування Постачальника, найменування покупця, найменування та реквізити вантажовідправника погоджені Сторонами умови.
У відповідності до умов Зовнішньоекономічного контракту, 13 березня 2024 року позивач та DALIAN EVEREST INDUSTRIAL CO. LTD (м. Далянь, Китай) уклали Специфікацію № 2. Цією специфікацією Сторонами було погоджено найменування, асортимент, кількість, умови поставки та ціну товару, який Позивач купив. Загальна вартість товару за Специфікацією № 2 до Зовнішньоекономічного контракту складає 49 840,00 дол. США. Умови оплати: передоплата у розмірі близько 20% вартості товару згідно з Проформою інвойс, оплата решти, близько 80% вартості відправлення, зазначеного в комерційному інвойсі, здійснюються по копії коносаменту протягом 60 днів з дати заходу товару в порт призначення але не пізніше 130 днів після виходу контейнеру з пункту призначення. Умови поставки FOB SHANGHAI.
26 квітня 2024 року позивач та DALIAN EVEREST INDUSTRIAL CO. LTD (м. Далянь, Китай) внесли зміни до Специфікації № 2 до Зовнішньоекономічного контракту, якими остаточно узгоджено кількість та асортимент товару на суму 48 876,66 дол. США. Умов оплати та поставки не змінювались.
09 липня 2024 року Львівська митниця прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/800047/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209160/2024/000143 та було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів.
До оцінюваного товару застосовано другорядний метод визначення митної вартості - 2-r - резервний метод та винесено відповідне рішення про коригування митної вартості товару.
У графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/800047/2 відповідач зазначає, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та виявлено, що митне оформлення схожого товару у найближчий час здійснювалося за вартістю, більшою, ніж заявлена Позивачем. Відповідач обґрунтовує своє рішення наступним:
Позивач не погоджується із вищевказаними рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови та вважає їх такими, що не відповідають вимогам законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, пов`язані з митним оформленням товарів, є Митний кодекс України.
Згідно з ч. 8 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган має право, серед іншого, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч.5 ст.54 Митного кодексу України).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митний орган може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (ч.6 ст. 54 Митного кодексу України).
Згідно ст. 55 Митного кодексу України, якщо митний органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
За приписами статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. При цьому, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (ч.ч. 1,4 ст.337 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16, від 13.01.2022 у справі № 1.380.2019.005307.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно із ч.2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Суд досліджуючи рішення про коригування митної вартості, яке є предметом оскарження, на відповідність ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до наступного висновку.
Щодо доводів відповідача про складові витрат митної вартості, пов`язаних із транспортуванням оцінюваного товару, суд зазначає наступне.
Так, поставка оцінюваного товару здійснювалась на умовах FOB SHANGHAI. Умови поставки FOB означають, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар пройшов через поручні судна в порту відвантаження.
Щодо розподілу витрат на умовах FOB, то сплата, витрати експортних митних процедур, а також всіх мит, податків та інших зборів, що підлягають сплатi при експорті товару, є обов`язком продавця, у даній справі постачальника товару DALIAN EVEREST INDUSTRIAL CO. LTD (м. Далянь, Китай).
Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, що підтверджують митну вартість товару, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Оцінюваний товар перевозився у контейнері № HASU5032373 разом з іншими товарами, замовленими позивачем від інших постачальників:
Організацією перевезення товару позивача здійснювало ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ» на підставі Договору № 1904/24/01 від 19.04.2024 року транспортного експедирування (далі - транспортний договір.
Відповідно до умов транспортного договору, позивач є Клієнтом, а ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ» Експедитором.
Відповідно до п. 1.1. Транспортного договору Експедитор бере на себе зобов`язання за винагороду, за дорученням і за рахунок Клієнта виконати або організувати виконання комплексу послуг з транспортно експедиційного обслуговування і організацію перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів Клієнта морським і наземним транспортом, а також надати інші послуги, необхідні для доставки вантажів Клієнта.
Відповідно до вказаного рахунку:
1. Вартість міжнародного морського перевезення за межами державного кордону України: становить 141 814,40 грн.
2. Вартість додаткових послуг з контейнерів та вантажів за межами державного кордону України становить 43 354,69 грн.
3. Вартість міжнародного автоперевезення вантажів по маршруту: м. Гданськ (Польща) м/п Рава Руська (Україна) становить 62 812,00 грн.
4. Вартість міжнародного автоперевезення вантажів по маршруту: м/п Рава Руська (Україна) м. Великі Мости, Львівська область (Україна) становить 6 213,00 грн.
5. Вартість транспортно експедиційного обслуговування на території України становить 2 581,34 грн.
Відповідачем оскаржуваного рішення про коригування, у зв`язку з чим надати відповідачу цю платіжну інструкцію позивач не міг.
При цьому, слід зазначити, що вартість послуг, що відображені у даному рахунку, вказано за перевезення усього контейнеру, тобто на усі товари, які в ньому перевозились.
До митного оформлення було надано Довідку від ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ» про транспортні витрати № 21062024/369 від 21 червня 2024 року, в якій розподілена вартість перевезення вантажу у контейнері № HASU5032373 по інвойсу № 23WMN013 від 26.04.2024, на підставі якого було придбано оцінюваний товар у DALIAN EVEREST INDUSTRIAL CO. LTD (м. Далянь, Китай). Відповідно до даної довідки:
«1. Організація міжнародного перевезення морським транспортом товару у контейнері HASU5032373 за межами митної території України з Shanghai, China до Gdansk, Poland становить 175 182,72 грн, що включає: 1. Морський фрахт вартістю 134 166,19 грн; 2. Вантажно розвантажувальні роботи у порту призначення (Гданськ, Польща) вартістю 13 412,41 грн 3. Локальні витрати у порту призначення (Гданськ, Польща) вартістю 21 861,81 грн 4. Оформлення товарно транспортної документації вартістю 5 742,31 грн. 2. Організація міжнародного перевезення автотранспортом (DAF НОМЕР_1 / ВС9592XF) товару у контейнері HASU5032373 за межами митної території України з м. Гданськ (Польща) до митної території України м/п Рава Руська (Україна) становить 59 424,48 грн Страхування вантажу не здійснювалось».
Враховуючи відомості відповідно до довідки про транспортні витрати можна зробити висновок, що вартість перевезення оцінюваного товару позивача, що поставлявся на підставі комерційного інвойсу №23WMN013 від 26.04.2023 року, по маршруту Шанхай (Китай) - митний перехід Рава Руська (Україна) складає 234 607,20 грн.
Таким чином, у наданих до митного оформлення рахунку на оплату від ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ» та довідці про транспортні витрати відсутні розбіжності, які впливають на митну вартість товару, оскільки у рахунку відображено вартість перевезення контейнеру з усім товаром, який в ньому перевозився, в той час як у довідці розраховано вартість перевезення товару по окремому інвойсу.
1. Міжнародне морське перевезення за межами державного кордону України на суму 141 814,40 грн.
2. Додаткові послуги з контейнерів та вантажів за межами державного кордону України на суму 43 354,69 грн.
3. Міжнародне автоперевезення вантажів по маршруту: м. Гданськ (Польща) м/п Рава Руська (Україна) на суму 62 812,00 грн.
4. Міжнародне автоперевезення вантажів по маршруту: м/п Рава Руська (Україна) м. Великі Мости, Львівська область (Україна) на суму 6 213,00 грн.
5. Транспортно експедиційне обслуговування на території України на суму 2 581,34 грн.
Загальна вартість наданих послуг за цим актом складає 257 291,70 грн з ПДВ (сума ПДВ 516,27 грн).
Надати цей акт до митного оформлення позивач не міг, оскільки він був складений, коли позивач отримав від перевізника товару, а це відбулось після митного оформлення цього товару.
Акт наданих послуг є первинним документом, а тому є належним доказом, що підтверджує витрати позивача на транспортування оцінюваного товару.
Для підтвердження таких складових митної вартості як витрати на транспортування товару позивач надав відповідачу документально підтверджені дані про такі витрати. Ці дані містилися в документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою та третьою статті 54 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.
У наданих вищевказаних транспортних документах витрати на транспортно експедиторські послуги розподілені до місця ввезення на митну територію України (Міжнародне перевезення вантажу морським транспортом за маршрутом Шанхай, Китай Гданськ, Польща; Міжнародне перевезення вантажу автотранспортом за маршрутом Гданськ, Польща м/п Рава - Руська, Україна), які Позивачем було включено до митної вартості. Транспортно експедиційне обслуговування надавалось безпосередньо на території України.
Відповідач вважає, що наданий рахунок на оплату послуг Експедитора, довідка про транспортні витрати від Експедитора, Заявка до Транспортного договору містить ознаки підробки, оскільки нібито печатка з підписом очевидно на думку відповідача створена шляхом копіювання (перенесення).
Водночас, вказані доводи відповідачем жодним чином не підтверджено та не надано доказів того, що такий рахунок нібито є підробкою.
Пленум Вищого адміністративного суду України у Постанові № 2 від 13 березня 2017 року «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року» зазначив наступне:
«Необхідно зважити на положення частини третьої статті 70 КАС України про те, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Застосування цього положення за аналогією закону до митних правовідносин дозволяє сформулювати правило допустимості доказів про те, що орган доходів і зборів, який здійснює процедури митного контролю, не може брати до уваги докази, одержані з порушенням закону. З огляду на те, що обов`язок спростування митної вартості, заявленої декларантом, лежить на органі доходів і зборів, вважаємо, що цей орган може відмовитися взяти до уваги певний доказ з мотивів його недопустимості тільки тоді, коли вкаже, який саме закон передбачає порядок формування цього доказу, та доведе, що такий закон було порушено».
Верховний Суд у постанові від 23 липня 2019 року по справі № 1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретніобставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах ознак підробки.
Крім того, суд зазначає, що рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах та обставинах.
Щодо доводів відповідача про зауваження до рахунку на оплату від Експедитора, суд зазначає наступне.
Відповідач зазначає, що у рахунку відсутні відомості про особу що його видала, та не вказано реквізитів Договору ТЕО чи Заявки, що викликає сумніви у достовірності заявлених відомостей, та суперечить вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999, в якому передбачається що первинний обліковий документ повинен обов`язково містити в тому числі «особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції».
Проте, таке твердження відповідача суперечить нормам чинного законодавства України, оскільки рахунок на оплату за своєю суттю не є первинним документом відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Такий висновок щодо суті рахунку на оплату підтверджується Постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 915/641/19.
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, що підтверджують митну вартість товару, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: - рахунок-фактура від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
Крім того, наданий позивачем до митного оформлення рахунок від експедитора, який містить детальну інформацію про витрати на транспортування товару, є допустимим доказом при розрахунку митної вартості у розумінні статті 53 Митного кодексу України.
Також слід зазначити, що чинними законодавством України не встановлено обов`язку у рахунку на оплату посилатись на договір.
Щодо вагових показників товару, суд зазначає наступне.
Відповідач зазначає, що у наданих рахунку на оплату від Експедитора відсутні вагові показники, згідно з якими проведено розрахунок витрат транспортування, що не дає на думку відповідача можливості перевірити правильність нарахування додаткових складових.
Проте, таке твердження є безпідставним, оскільки відповідачу було надано документи, в яких є інформація про вагові показники оцінюваного товару, а саме: Пакувальний лист, сертифікат про походження товару, митна декларація країни відправлення, коносамент.
Так, згідно із цими документами загальна вага брутто (G.W.) оцінюваного товару становить 21 296,20 кг.
Тобто, відомості про вагу оцінюваного товару у відповідача були в наявності і відповідач відповідно мав можливість перевірити усі розрахунки, водночас цього зроблено не було.
Щодо надання послуг експедиційного обслуговування., суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 5 частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України.
Статтею 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» (далі Закон) визначено, що транспортно-експедиторська діяльність підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.
Стаття 8 Закону містить перелік видів транспортно-експедиторських послуг, що надаються експедиторами за дорученням клієнтів, який є відкритим і завершується абзацом: «надають інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно-експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству».
Згідно зі статтею 9 Закону за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.
При цьому у плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються про виконанні договору транспортного експедирування.
Наведені норми свідчать, що транспортно-експедиторські послуги є допоміжними та супутніми послугами під час транспортування товарів, при цьому вони не є складовою цього процесу, а плата експедитору за послуги з організації та забезпечення перевезень не є частиною витрат на транспортування товарів.
Суд звертає увагу на ст. 186.3 статті 186 Податкового кодексу України, в якій зазначено місцем постачання транспортно-експедиторських послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб`єкт господарювання або у разі відсутності такого місця місце постійного чи переважного його проживання.
Таким чином, оскільки позивач є резидентом України, відповідно до вказаної норми місцем надання транспортно-експедиторських послуг є Україна.
З огляду на те, що складовою митної вартості є витрати на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України, включення до митної вартості товарів плати за транспортно-експедиційні послуги буде суперечити пункту 5 частини 10 статті 58 МК України.
При цьому, вартість транспортування формує не позивач, а Експедитор у даній справі ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ». Вартість своїх послуг ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ» відобразило у відповідному рахунку на оплату, який було позивачем сплачено у повному обсязі. Крім цього між Позивачем та ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ» було складено відповідний акт, який підтверджує надання відповідних послуг на відповідну суму.
Також, витрати позивача, які пов`язані із перевезенням товару з м/п Рава Руська до м. Великі Мости, тобто після ввезення на митну території України, не включаються до митної вартості, оскільки це суперечило б п. 2 ч. 11 ст. 58 МК України.
Відповідно до пункту 5 частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України.
У вищезазначеному рахунку від експедитора та довідці про транспортні витрати вартість перевезення оцінюваного товару розподілена до ввезення на митну територію України, а саме з Гданську (Польща) до митного переходу Рава-Руська.
Така вартість була включена Позивачем до митної вартості товару, як того вимагає пункт 5 частини 10 статті 58 МК України.
Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 58 МК України до митної вартості не включаються витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, витрати на транспортування після ввезення.
Таким чином, витрати на транспортування після ввезення товару на митну територію України не включаються до складу митної вартості товару.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.03.2018 р. в справі № 804/2997/17.
Отже, витрати позивача, пов`язані із перевезенням оцінюваного товару після ввезення на митну територію України не входять до митної вартості товару, а тому посилання Відповідача на необхідність включення таких витрат суперечить Митному кодексу України.
Щодо взаємозв`язку експедитора та перевізника, суд зазначає наступне.
Відповідач у графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості також зазначає, що взаємозв`язок між експедитором ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ» та фактичним перевізником ТОВ «МТД ТРАНС» не підтверджено, хоча позивачем було надано відповідачу документи, які підтверджують такий зв`язок, а саме: - копію Договору про перевезення № 1505-23 від 15.05.2023 року між ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ» та ФОП ОСОБА_1 ; -копію Договору-заявки № 2006-МТД про надання транспортних послуг від 20.06.2024 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «МТД ТРАНС».
Надання цих документів підтверджує сам відповідач у графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості зазначаючи наступне: «На вимогу декларантом надано: договір перевезення вантажу № 1505-23, проте заявки яка є невід`ємною частиною договору (пп.6.1.4, 6.1.6.) та рахунку (п.6.1.7.) не надано; договір-заявку № 2006-МТД, у якій не зазначено вартість транспортних послуг.»
Так, як зазначено вище, організацією перевезення товару позивача здійснювало ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ» на підставі Договору № 1904/24/01 від 19.04.2024 року транспортного експедирування.
Відповідно до ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.
Отже, для виконання взятих на себе експедиторських зобов`язань за Транспортним договором ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ» має право укладати від свого імені договори з іншими особами для забезпечення організації перевезення товару позивача.
Для організації перевезення товару позивача відповідно до умов Транспортного договору ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ» звернулось до ФОП ОСОБА_1 на підставі Договору перевезення вантажу автомобільним транспортом № 1505-23 від 15.05.2023 року, а ФОП ОСОБА_1 у подальшому звернулась до ТОВ «МТД ТРАНС» на підставі укладеного з ним Договору-заявки № 2006-МТД про надання транспортних послуг від 20.06.2024 року.
Тому, перевезення автотранспортом товару позивача здійснював ТОВ «МТД ТРАНС», що підтверджується наданою до митного оформлення автотранспортною накладною CMR, в якій наявна печатка ТОВ «МТД ТРАНС», як перевізника товару.
Стаття 929 Цивільного кодексу України передбачає, що за своєю суттю транспортне експедирування - це менеджмент у галузі перевезення вантажів, який може в себе включати не лише укладення договору з перевізником (від свого чи від імені Замовника), а й інший широкий спектр послуг, що не заборонені законом, та пов`язані із транспортуванням цього самого вантажу і т.д.
Отже, надання ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ» Позивачу транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу здійснено шляхом залучення до їх виконання третіх осіб, що відповідає договірним умовам.
Залучення експедитором третьої особи перевізника повністю відповідає змісту транспортно-експедиторської діяльності, договірним відносинам позивача з експедитором та положенням Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.09.2019 у справі № 826/66/14.
Також слід зазначити, що у позивача відсутні договірні відносини з ФОП ОСОБА_1 та з ТОВ «МТД ТРАНС» і відповідно договору між ними не існує.
Транспортні витрати, які були включені позивачем до митної вартості, складалися з витрат, пов`язаних із оплатою транспортно експедиторських послуг ТОВ «КЛЕВЕР ТІМ» на підставі вищевказаних документів.
Договірні відносини між експедитором та перевізником не стосуються позивача. Як зазначалося вище, залучення третіх осіб до організації перевезення товару не суперечить чинному законодавству України.
Щодо взятої відповідачем інформації про вартість перевезення з інтернет ресурсу SeaRates (www.searates.com) та інший джерел, суд зазначає наступне.
Відповідач зазначає, що вказана у наданих позивачем до митного оформлення документах сума витрат на фрахт (FOB-SHANGHAI) становить 3680 дол.США, що не відповідає інформації ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 16.01.2024 № 81 (Лист ДМСУ від 24.01.2024 № 15/15-02-05/7.1/406), оскільки згідно даних світової цифрової платформи SeaRates (www.searates.com) рівень цін на морські перевезення 40 футового контейнеру з Китаю в Польщу (Гданськ) (5883-7583 дол. США) становить щонайменше 5883 дол.США саме перевізником MAERSK.
Проте, така підстава для прийняття рішення про коригування митної вартості є необґрунтованою.
Відповідач не надав для ознайомлення Лист ДМСУ від 24.01.2024 № 15/15-02-05/7.1/406, яким відповідач обґрунтовує своє рішення про коригування митної вартості, у зв`язку з чим не можливо встановити зміст даного листа і чи може він бути застосований до поставки оцінюваного товару, через що позивач не міг надати свої заперечення та пояснення.
Крім цього, обґрунтування коригування митної вартості даним листом є недопустимим, оскільки цей лист було створено у січні 2024 року, а перевезення оцінюваного з Китаю товару відбулось у травні 2024 року.
Тобто, лист, що створений у січні 2024 року, не може містити інформацію про вартість перевезення, яке на момент створення листа не відбулось і яке відбудеться лише через 3 місяці після створення такого листа.
Таким чином, Лист ДМСУ від 24.01.2024 № 15/15-02-05/7.1/406, який відповідач використав в якості джерела інформації про вартість перевезення, не стосується даної перевезення оцінюваного товару позивачу.
Щодо інформації про вартість перевезення з інтернет ресурсу SeaRates (www.searates.com).
Верховний Суд у Постанові від 20 березня 2020 року у справі № 480/3807/18 дійшов висновку, що під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків інформація, яка розміщена в мережі «Інтернет», може бути використана митним органом як джерело довідкової інформації одночасно з іншими доказами, наявними в його розпорядженні.
Водночас, жодних доказів, які могли б підтвердити твердження відповідача, яким він обґрунтовує своє рішення, не було надано.
Крім цього, слід зазначити, що вартість морських перевезень змінюється залежно від таких факторів, як сезонні коливання, попит на перевезення, доступність суден, погодні умови та кон`юнктура ринку. Ціни можуть значно відрізнятися протягом короткого періоду часу, тому порівняння вартості перевезення, яким було доставлено оцінюваний товар в Україну, із загальними ринковими показниками є не точним.
Таким чином інформація з цифрової платформи SeaRates є орієнтовною та не відображає конкретних умов перевезення і не може використовуватись як єдиний достовірний доказ для коригування митної вартості.
Отже, сумніви відповідача щодо вартості морського фрахту, які у нього виникли при співставленні інформації з наданих позивачем документів до митного оформлення та власних джерел, є безпідставними і не підтвердженими.
Усі складові витрати на транспортування, які поніс позивач, документально підтверджені та були подані до митного оформлення, а документи, що підтверджують такі витрати, не мають жодних розбіжностей і відповідні витрати були включені у заявлену ним митну вартість оцінюваного товару. Позивачем усі складові митної вартості, які пов`язані із транспортуванням, включені та документально підтверджені.
Щодо методу коригування митної вартості, обраного відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частинами другою та третьою вказаної статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
В цій справі відповідач відхилив основний метод визначення митної вартості та застосував резервний метод визначення митної вартості, що ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товару.
В якості підстави для незастосування попередніх методів митний орган послався на відсутність інформації щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, відсутність інформації щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.
З приводу використання посилання на конкретні інші митні декларації суд відзначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі №815/6768/17.
Разом з цим, факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
При цьому рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.12.2020 по справі №160/5853/19.
Наведене також вказує на необґрунтованість та протиправність рішення, що є предметом оскарження.
Суд зазначає, що зміст спірного рішення відповідача, які є індивідуально-правовими актами, оскільки породжують права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/800047/2 від 09 липня 2024 року прийнято без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, що вказує на його протиправність, в зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 7807,07 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією №26 від 07.01.2025 року.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 7807,07 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРША УКРАЇНСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» (49051, м.Дніпро, вул.Дніпросталівська, буд.11, ) до Львівської митниці (79000, м.Львів, вул.Костюшка Т., буд.1, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товару №UA209000/2024/800047/2 від 09 липня 2024 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРША УКРАЇНСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» () судові витрати у розмірі 7807,07 грн. (сім тисяч вісімсот сім гривень сім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв