Справа № 480/10238/24
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року Справа № 480/10238/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/10238/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 08.10.2024 № 67 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.10.2024 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи в колгоспі з 02.02.1990 по 01.03.2000; період отримання допомоги по безробіттю з 28.11.2005 по 27.02.2006 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.03.1981; та періоди перебування у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 08.10.2024 № 67 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивача не зарахований період роботи в колгоспі з 02.02.1990 по 01.03.2000 р., оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум та фактичну кількість відпрацьованих вихододнів; період отримання допомоги по безробіттю з 28.11.2005 по 27.02.2005 року, оскільки запис про припинення виплати допомоги по безробіттю зроблено некоректно та потребує уточнення; періоди догляду за дітьми до досягнення ними 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відсутні документи, підтверджуючі факт виховання до 3-х річного віку. Позивач не погоджується з даним рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що порушує її права.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача. Крім того даною ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві належним чином завірену копію матеріалів пенсійної справи позивача, в тому числі, заяву про призначення пенсії від 01.10.2024 року та розрахунок стажу.

Копія даної ухвали була направлена відповідачу через систему "Електронний суд" та отримана ним 02.12.2024, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с. 29). Проте вимоги суду не виконано, відзиву на позовну заяву та витребувані докази суду надано не було.

Ненадання у встановлений ухвалою суду строк відзиву, суд, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства, кваліфікує як визнання позову.

Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому представником Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві засобами поштового зв`язку було надано суду витребувані докази (а.с. 30-162).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач, зокрема:

- з 02.02.1990 по 01.03.2000 була прийнята в члени колгоспу ім. Леніна Сватівського району поваром;

- з 28.11.2005 по 27.02.2006 від Сватівського центру зайнятості отримувала допомогу згідно до ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування" (а.с. 123-130).

Позивач звернулася до пенсійного органу із заявою від 01.10.2024 року про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 145).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

Рішенням від 08.10.2024 № 67 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому в даному рішенні зазначено, що пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 60 років. Вік заявниці 62 роки 07 місяців 04 дні. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить не менше 29 років. Страховий стаж особи становить 27 років 02 місяці 20 днів.

Водночас в даному рішенні зазначено, що відповідно до наданих документів до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 :

- період роботи в колгоспі з 02.02.1990 по 01.03.2000 р., оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум та фактичну кількість відпрацьованих вихододнів;

- період отримання допомоги по безробіттю з 28.11.2005 по 27.02.2005 року, оскільки запис про припинення виплати допомоги по безробіттю зроблено некоректно та потребує уточнення;

- періоди догляду за дітьми до досягнення ними 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відсутні документи, підтверджуючі факт виховання до 3-х річного віку: паспорт дитини, свідоцтво про народження з печаткою підтверджуючою факт отримання паспорта, в заяві за призначенням пенсії відсутня відмітка матері про здійснення догляду за дітьми (а.с. 160).

Крім того в оскаржуваному рішенні зазначено, що за наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 заявниця матиме при досягненні 63 років, тобто з 28.02.2025 р. За умови надання додаткових документів право на пенсію за віком буде переглянуто.

Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернулася з позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

В силу положень ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

При цьому статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , суд вбачає, що позивач, зокрема, з 02.02.1990 по 01.03.2000 була прийнята в члени колгоспу ім. Леніна Сватівського району поваром. При цьому відповідно до оскаржуваного рішення, до страхового стажу позивача не зарахований даний період роботи, оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум та фактичну кількість відпрацьованих вихододнів (а.с. 124).

Суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, частиною 1 ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже при виникненні у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однак матеріали справи не містять доказів щодо здійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області перевірки достовірності відомостей про позивача.

При цьому судом враховано, що в трудовій книжці позивача містяться записи з 1990 по 1999 рік щодо визначеного річного мінімуму трудової участі в колгоспі та його виконання, а саме: 1990 рік 394 трудоднів при встановленому мінімумі 260 трудоднів; 1991 рік 300 трудоднів при встановленому мінімумі 260 трудоднів; 1992 рік 308 трудоднів при встановленому мінімумі 260 трудоднів; 1993 рік 285 трудоднів при встановленому мінімумі 260 трудоднів; 1994 рік 319 трудоднів при встановленому мінімумі 260 трудоднів; 1995 рік 291 трудоднів, при встановленому мінімуму 260 трудоднів; 1996 рік 307 трудоднів, при встановленому мінімуму 260 трудоднів; 1997 рік 322 трудоднів при встановленому мінімумі 260 трудоднів; 1998 рік 282 трудоднів при встановленому мінімумі 260 трудоднів; 1999 рік 328 трудоднів при встановленому мінімумі 260 трудоднів (а.с. 125).

В свою чергу доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періодів роботи позивача з 02.02.1990 по 01.03.2000 у колгоспі, відповідачем суду не надано.

А відтак суд зазначає, що відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 02.02.1990 по 01.03.2000 в колгоспі, з підстав відсутності довідки про встановлений мінімум та фактичну кількість відпрацьованих вихододнів.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду отримання допомоги по безробіттю з 28.11.2005 по 27.02.2005 року, оскільки запис про припинення виплати допомоги по безробіттю зроблено некоректно та потребує уточнення, суд зазначає наступне.

У п. 27 Порядку надання допомоги по безробіттю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 червня 2022 р., № 735, визначено, що у трудовій книжці (за наявності) посадова особа центру зайнятості робить запис про початок, поновлення, скорочення та припинення виплати допомоги по безробіттю в порядку, передбаченому підпунктом "е" пункту 2.19 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту від 29 липня 1993 р. № 58.

У разі припинення виплати допомоги по безробіттю усі записи, внесені до трудової книжки особи, засвідчуються особистим підписом посадової особи та печаткою центру зайнятості.

Відомості щодо зареєстрованого безробітного про періоди виплати допомоги по безробіттю надаються в установленому порядку до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.

Відповідно до підпункту "е" пункту 2.19 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі Інструкція № 58) до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи, безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення

Суд звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні не зазначено проте, в чому полягає некоректність зробленого спірного запису.

При цьому з трудової книжки судом встановлено, що вказаний запис виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, містить посилання на накази, їх дати та номер. Крім того даний запис засвідчений особистим підписом посадової особи та печаткою центру зайнятості (а.с. 126).

Разом із тим, якщо органи Пенсійного фонду мають сумніви у достовірності даних, то не позбавлені права з власної ініціативи витребовувати від підприємств та організацій необхідні відомості для перевірки наданих їм даних для призначення пенсії, в тому числі за заявою особи.

А відтак суд зазначає, що відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період отримання допомоги по безробіттю з 28.11.2005 по 27.02.2006, з підстав некоректного запису про припинення виплати допомоги по безробіттю.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів догляду за дітьми до досягнення ними 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відсутні документи, підтверджуючі факт виховання до 3-х річного віку: паспорт дитини, свідоцтво про народження з печаткою підтверджуючою факт отримання паспорта, в заяві за призначенням пенсії відсутня відмітка матері про здійснення догляду за дітьми, суд зазначає наступне.

За змістом п. "ж" ч. 2 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується також: час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Згідно пункту 11 Порядку №637, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Наведені норми дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Водночас нормами Порядку №637 не передбачено надання особами, які звертаються із заявою про призначення пенсії, додаткової інформації про факт догляду матері за дітьми до досягнення ними трирічного віку або проставлення на свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта дитиною чи зазначення у заяві матері про здійснення догляду за дітьми.

При цьому з матеріалів справи судом встановлено, що в матеріалах пенсійної справи позивача, які було надано пенсійним органом на вимогу суду, містяться свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , на яких проставлено запис про видачу дітям позивачки паспортів (а.с. 133-134).

А відтак суд зазначає, що відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди догляду за дітьми до досягнення ними 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з підстав відсутності документів, підтверджуючих факт виховання до 3-х річного віку: паспорт дитини, свідоцтво про народження з печаткою підтверджуючою факт отримання паспорта, в заяві за призначенням пенсії відсутня відмітка матері про здійснення догляду за дітьми.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 08.10.2024 № 67 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 02.02.1990 по 01.03.2000 в колгоспі; період отримання допомоги по безробіттю з 28.11.2005 по 27.02.2006 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.03.1981; періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.10.2024 року, суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Крім того у даному спорі суд не обраховує загальний стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію, оскільки в межах розгляду даної адміністративної справи судом не досліджувалось питання наявності у позивача загального трудового стажу, а обов`язковою передумовою призначення пенсії є наявність визначеного законом загального стажу.

Таким чином з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні та оскільки судом в даному випадку було скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії саме Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву позивача від 01.10.2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

А відтак, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.10.2024 року, задоволенню не підлягають.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72694515).

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України та оскільки оскаржуване рішення було прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області суму судового збору в розмірі 484,50 грн., сплаченого згідно квитанції ID від 27/11.2024 № 7272-5116-2235-9316 (а.с. 21).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 08.10.2024 № 67 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, 40009, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (відповідно до довідки від 17.05.2022 № 3004- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) період роботи з 02.02.1990 по 01.03.2000 в колгоспі; період отримання допомоги по безробіттю з 28.11.2005 по 27.02.2006 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.03.1981; періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, 40009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (відповідно до довідки від 17.05.2022 № 3004- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) від 01.10.2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (відповідно до довідки від 17.05.2022 № 3004- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, 40009, ) суму судового збору в розмірі 484,50 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 50 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек