Справа № 420/6480/25
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6480/25
УХВАЛА

05 березня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді Бойко О.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву Державного реєстратора-Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Коротюк Оксани Вікторівни про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

03.03.2025 до Одеського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить:

- зупинити дію наказу Міністерства юстиції України №604/5 від 28.02.2025, яким тимчасово заблоковано доступ приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк Оксани Вікторівни (свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю № 8188) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, - до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №604/5 від 28.02.2025.

Вказану заяву заявник обґрунтовує тим, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України №604/5 від 28.02.2025 підлягає негайному виконанню, проте наразі не вирішено питання про його правомірність чи протиправність. При цьому, відкриття провадження у справі за позовом позивача про його скасування не зупиняє його виконання. Позивач наголошує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він планує звернутися до суду, та покладає на позивача індивідуальний і надмірний тягар щодо неможливості провадження діяльності щодо державної реєстрації в ДРРП протягом достатньо тривалого часу до ухвалення судового рішення по суті спору.

Визначаючись щодо наявності підстав для забезпечення позову, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Як встановлює частина друга статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, для прийняття рішення про забезпечення позову достатньо лише обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

За своєю правовою природою забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього та тимчасового судового захисту. Водночас, невжиття заходів, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутись, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відтак, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18.

Оцінивши наявні у справі докази та мотиви поданої заяви, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи із такого.

Судом встановлено, що на підставі наказу Міністерства юстиції України від 10.02.2025 № 228/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 » та відповідно до статті 371 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб-підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990 (зі змінами) видано наказ Міністерства юстиції України від 28.02.2025 № 604/5, яким наказано тимчасово блокувати державному реєстратору приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Коротюк Оксані Вікторівні доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці. Виконання цього наказу покладено на державне підприємство «Національні інформаційні системи»

Згідно з статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктом 4 частини сьомої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання. Порядок тимчасового блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав визначається Міністерством юстиції України.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора.

Відтак, за результатами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав Міністерство юстиції України має право прийняти рішення про анулювання доступу до Державного реєстру прав, однак, таке рішення має бути мотивованим; у свою чергу рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав є підставою для негайного виконання технічним адміністратором Державного реєстру прав.

Разом із цим, позивач вважає протиправним наказ Міністерства юстиції України №604/5 від 28.02.2025 з наступних підстав:

- в оскаржуваному наказі відсутні обґрунтовані підстави для застосування у відношенні позивача настільки суворого виду адміністративного стягнення у вигляді тимчасового блокування доступу до ДРРП на достатньо тривалий строк (3 місяці), що не узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом в п.64, п. 65 Постанови від 12.12.2019 у справі №440/1246/19;

- вчинені реєстраційні дії ПН КМНО Коротюк О. В., які були предметом перевірки Мін`юсту, не порушували і апріорі не могли порушувати жодних прав та законних інтересів третіх осіб, оскільки напередодні, реєстраційні дії ПН КМНО Коротюк О. В. в ДРРП за заявою №62568990 вже були предметом розгляду Міністерства юстиції України. Зокрема, Міністерством юстиції України розглядалась скарга гр. ОСОБА_2 (в особі адвоката Бабенка С. С.) від 30.10.2024 року, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 08.11.2024 року за вх. №СК-5475-24. Наказом Міністерства юстиції України № 22/7 від 03.01.2025 року скаргу гр. ОСОБА_2 було залишено без розгляду по суті, оскільки реєстраційні дії ОСОБА_1 не порушували прав та законних інтересів ОСОБА_2 ;

- проведена камеральна перевірка була ініційована за зверненням органів поліції, які у відповідності до п. 4 Постанови КМУ №990 від 21.12.2016 року, не наділені повноваженнями на ініціювання камеральних перевірок щодо нотаріусів;

- реєстраційні дії ПН КМНО Коротюк О. В. в ДРРП щодо нерухомого майна (нежитлове приміщення №ХІХ, 1 цокольний поверх, площею 15,2 кв. м. в будинку за адресою: АДРЕСА_1 ), які були предметом камеральної перевірки Мін`юсту, не : порушують загальні засади державної реєстрації прав, визначених пунктами 1, 2-1, 4 частини першої статті 3 Закону; прийняті за наявності підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, відмови в державній реєстрації прав або зупинення державної реєстрації прав; прийняті всупереч санкціям, застосованим відповідно до Закону України "Про санкції".

- критерії моніторингу реєстраційних дій, визначені в п. 6 Постанови КМУ №990 від 21.12.2016 року, щодо приватного нотаріуса Коротюк О. В., - відсутні.

Ознайомившись з доводами позивача, суд вважає, що заява про забезпечення позову належить до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Як визначено у пункті 2 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є нотаріус.

Водночас згідно з частинами третьою та четвертою статті 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу забороняється використовувати свої повноваження з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки чи пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.

Суд погоджується з доводами позивача, що нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності.

Частина перша статті 32 Закону України «Про нотаріат» встановлює, що приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.

Наведене свідчить, що нотаріус має право здійснювати виключно нотаріальну діяльність та функції державного реєстратора.

У свою чергу відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви

Відтак, проведення державної реєстрації нотаріусом, як державним реєстратором, обов`язково здійснюється із використанням Державного реєстру прав, а тому блокування позивачу доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно фактично унеможливлює здійснювати свою професійну діяльність та отримувати дохід. При цьому, у позивача є зобов`язання перед державою у вигляді сплати податків, не зважаючи на фактичне зупинення його діяльності.

Суд також погоджується із доводами позивача про те, що заявник не матиме можливості вчиняти нотаріальні дії, що може призвести до заподіяння шкоди клієнтам, шкоди діловій та професійній репутації заявника.

Крім того, відповідно до частини сьомої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі прийняття рішення про тимчасове блокування або про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерством юстиції України або його територіальним органом, яким прийнято відповідне рішення, протягом п`яти робочих днів вирішується питання про передачу на розгляд іншого державного реєстратора документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора.

Наведене свідчить, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову при ймовірному задоволенні позову позивача, заявнику необхідно буде докладати додаткових зусиль для стягнення шкоди, завданої незаконними рішеннями відповідача або вживати заходів щодо захисту своїх інтересів при можливому оскарженні її поведінки внаслідок не проведення державної реєстрації у зв`язку із блокуванням доступу до Реєстру.

Суд також зауважує, що для відновлення ділової та професійної репутації заявника після анулювання доступу до Державного реєстру прав необхідно буде докласти значних зусиль.

Відтак, суд дійшов висновку, що в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, що є достатньою підставою для забезпечення позову відповідно до пункту 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Необхідність забезпечення позову у справах даної категорії узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02 травня 2018 року в справі №826/15847/17.

Відповідно до частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено зокрема зупиненням дії індивідуального акта.

Частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При цьому суд звертає увагу, що обрані позивачем та судом заходи забезпечення позову є співмірними із вимогами, які мають бути заявлені, не спричиняють негативних наслідків для інших осіб, не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані виключно на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі.

Суд наголошує, що під час вирішення питання про забезпечення позову, обґрунтованість оскаржуваного наказу судом не досліджувалась, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, а ухвала про забезпечення позову у цьому випадку не вирішує питання про правомірність наказу, а лише тимчасово зупиняє настання негативних наслідків для заявника до перевірки його правомірності до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відтак, суд вважає за необхідне вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії наказу Міністерства юстиції України №604/5 від 28.02.2025, яким тимчасово заблоковано доступ приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк Оксани Вікторівни (свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю № 8188) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, - до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №604/5 від 28.02.2025.

При цьому суд звертає увагу на положення статті 156 КАС України, в якій зазначено, що ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.150-154 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

1.Заяву Державного реєстратора-Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Коротюк Оксани Вікторівни про забезпечення позову - задовольнити повністю.

2.Зупинити дію наказу Міністерства юстиції України №604/5 від 28.02.2025, яким тимчасово заблоковано доступ приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк Оксани Вікторівни (свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю № 8188) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, - до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №604/5 від 28.02.2025.

Ухвалу в частині вжиття судом заходів забезпечення позову допустити до негайного виконання.

Порядок і строки оскарження ухвали визначаються ст.ст.293,295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту іі підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти з днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.Я. Бойко