Справа № 420/4188/25
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4188/25
УХВАЛА
05 березня 2025 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Іванов Е.А., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Депаратменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Депаратменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою від 17.02.2025 року позов залишено без руху та позивачу наданий 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.
27.12.2022 року позивачем зокрема надано заяву про поновлення пропуску строку звернення до суду де представник позивача вказала, що позивачка з 12.05.2022 року перебуває у Німеччині, і на територію України вона ще не повернулась. Також представник зазначив, те що представник позивачки 28.10.2022 року отримав рішення суду не означає, що позивачка належним чином була ознайомлена з рішенням суду та отримала зазначене рішення суду. Крім іншого представник позивача вказала на те, що позивач за станом здоров`я не мала можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права, тому як вона з 12.05.2022 року перебуває у Німеччині і проходить кожного місяця лікування. Перебуваючи в іншій країні у Німеччині, у позивачки виникли складнощі щодо знаходження представника та укладення з ним договору на надання правничої допомоги та представленні її інтересів в суді.
З даного приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно із ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.
Днем, коли особа дізналась про порушення свого права, - є день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.
Суд звертає увагу, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.
Як вбачається з позовних вимог позивач просить суд, зокрема, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про виплату грошової компенсації та здійснення виплати грошової компенсації реабілітованій особі позивачу у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не більш як 75 мінімальних заробітних виплат.
Як вбачається зі змісту позову, позивачем зазначено, що рішенням 24 жовтня 2022 року по справі № 420/4745/22 Одеським окружним адміністративним судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на отримання грошової компенсації як особа, яка відбувала покарання у вигляді позбавлення волі та реабілітована відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», однак суд відмовив у задоволені позову, тому як позивач не надав жодного доказу, який би вказував на звернення ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з метою вирішення порушеного позивачем питання щодо виплати. 09 березня 2023 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційна скарга ОСОБА_1 по справі №420/4745/22 була задоволена частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року було скасовано та прийнято нове рішення, яким залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , в частині позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 також відмовлено.
Тобто позивачу з рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 року по справі №420/4745/22 вже було відомо про її право та необхідність звернення до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з метою вирішення порушеного позивачем питання, а саме на отримання грошової компенсації як особа, яка відбували покарання у вигляді позбавлення волі та реабілітована відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».
Вищевказане рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 року по справі №420/4745/22 отримано представником позивача 28.10.2022 року.
Проте до адміністративного суду позивач звернулась з позовною заявою лише 10.02.2025 року, тобто з пропуском строку встановлено КАС України.
Згідно із ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Так, суд вказує, що перебування позивачки у Німеччині не може вважатися поважною причиною строку звернення до суду. Адже конкретних обставин які б завадили здійснити відповідні дії задля захисту своїх прав та інтересів вчасно не вказано. Тобто в даному випадку представником зазначено більш загальні обставини, проте не вказано, що саме наприклад заважало звернутись до адвокату чи юристу за допомогою телефонного зв`язку, чи електронного листування. При цьому, також не зазначено, що заважало безпосередньо позивачу звернутися до суду за допомогою Електронного суду, які обставини змінились, що позивач змогла звернутися до суду 10.02.2025 року.
Також суд критично ставиться до тверджень представника позивача, що отримання представником позивача рішення суду від 28.10.2022 року не означає, що позивачка належним чином була з таким рішення ознайомлена. Адже вручення рішення представнику вважається належним чином повідомлення сторони, в даному випадку позивача щодо прийнятого судом рішення у тій чи іншій справі, в іншому випадку це вже свідчить про незацікавленість у вирішенні питання з боку позивача у разі якщо після отримання рішення представником, позивач не ознайомилась з таким рішенням.
Щодо посилань представника позивача на лікування позивачки, то суд враховує, що рішення отримано представником ще з 28.10.2022 року та з цього часу минуло вже більше двох років, тоді як з наданої медичної довідки не вбачається, що позивачка знаходилась на стаціонарі увесь період пропущеного строку та не вбачається того, що лікування лівого ока перешкоджає зверненню за юридичною допомогою за допомогою телефонного зв`язку.
Щодо тверджень представника позивача на те, що строк повинен йти від дати 08.11.2024 року, оскільки у розумінні вимог п.6 «Положення щодо виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим особам» затвердженого Постановою КМУ від 19.05.2021 року за №535 реабілітована особа для виплати компенсації зобов`язана надати посвідчення реабілітованої особи та ОСОБА_1 лише 08.11.2024 року дізналась, що для неї вже виготовлено посвідчення реабілітованої особи серії НОМЕР_1 від 11.01.2024 року. Таким чином строк для подання позову починається з 08.11.2024 року.
Суд зазначає, що вказаний вище підхід до строків є лише суб`єктивним тлумачення з боку представника позивача. Більш того представник у заяві про поновлення строку сам вказує про те, що договір на надання правничої допомоги був укладений з ним ще 09.08.2024 року (до дати 08.11.2024 року) та вже з того часу представником надсилались листи до Департаменту праці та соціальної політики з метою отримання посвідчення реабілітованої особі. Тобто в даному випадку це є лише додатковою обставиною яка свідчить про те, що позивач мав звернутися до суду задля захисту порушених на його думку прав та інтересів. Проте така додаткова обставина не вказує на початок нового строку задля звернення з позовом та не спростовує того факту, що про таке порушення позивач дізнався або міг дізнатися ще з моменту отримання рішення її представником 28.10.2022 року
Тобто будучи обізнаним про порушення її прав, позивач у встановлений законодавством строк до суду не звернулась, доказів наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та були пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення нею до суду з цим позовом, суду не надала.
Той факт про який, представник позивач вказує у заяві про поновлення строку, не є непереборною обставино з підстав якої позивач не могла звернутись до суду в межах встановленого строку КАС України.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оціночні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час спливу строків звернення до суду.
Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо об`єктивно йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив через можливі власні недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до свого права на звернення до суду.
Зазначена позиція суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").
Крім того, кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.
У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Отже, суд зазначає, що жодних належних та допустимих доказів щодо причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом із зазначеними позовними вимогами, із змісту заяви на усунення недоліків позовної заяви не вбачається, позивачем не зазначено, а судом не встановлено.
Згідно із ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
З огляду на зазначені обставини суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 пропустила передбачений Кодексом адміністративного судочинства України строк звернення до суду. При цьому позивачем на виконання ухвали суду про залишення адміністративного позову без руху не надано доказів поважності причин пропуску цього строку, а тому заява представника позивача про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом у справі №420/4188/25, як необґрунтована, задоволенню не підлягає, а адміністративний позов підлягає поверненню позивачеві.
Водночас повернення позову без розгляду не позбавляє права позивача звернутися до відповідача із повторною заявою для отримання компенсації.
Керуючись ч.2.ст. 123 КАС України, суддя
У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Депаратменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу без розгляду.
Роз`яснити позивачу що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.
Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Е.А.Іванов