Справа № 200/3590/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року справа №200/3590/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року (повне судове рішення складено 05 грудня 2024 року) у справі № 200/3590/24 (суддя в І інстанції Дмитрієв В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

04.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 21.12.2017 по 28.02.2018 включно, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 21.12.2017 по 28.02.2018 включно, із застосуванням місяця для обчислення цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в розмірі 10 028,67 грн;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати різниці між сумою індексації грошового забезпечення, що склалась у місяці підвищення доходу, та розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року, з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078), за періоди з 01.03.2018 по 31.12.2022 включно, з 01.01.2024 по 18.04.2024 включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити різницю між сумою індексації грошового забезпечення, що склалась у місяці підвищення доходу та розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року в сумі 4463,15 грн щомісячно, за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 включно, з 01.01.2024 по 18.04.2024 включно, в загальному розмірі 274 930,04 грн, з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку № 1078;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби, за 6 (шість) повних календарних років служби, враховуючи в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої допомоги, індексацію грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з 21.12.2017 по 18.04.2024 проходив військову службу за контрактом у Військові частині НОМЕР_1 . При цьому, відповідач здійснював нарахування та виплату грошового забезпечення не в повному обсязі, а саме: у період з 21.12.2017 по 28.02.2018 не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення, у період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 18.04.2024 виплачувалася не в повному обсязі. Також зазначено, що позивач має вислугу років більш 12 років, отже має право на одноразову допомогу, передбачену абзацом 1 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проте відповідач не здійснив виплату такої допомоги при звільненні.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 21.12.2017 по 28.02.2018.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 21.12.2017 по 28.02.2018 в сумі 10 028,67 грн.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не вирішення питання про наявність у ОСОБА_1 права на отримання індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 18.04.2024 відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату на користь позивача індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 18.04.2024 відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби, за 6 (шість) повних календарних років служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої допомоги, індексацію грошового забезпечення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи (не встановлено розміру підвищення доходу позивача в січні 2020 року (з 30.01.2020), в січні 2021 року, в січні 2022 року, та наявність (або відсутність) обставин, що обумовлюють припинення виплати індексації-різниці відповідно до абз. 3-6 п. 5 Порядку № 1078.

Судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права (не правильно розтлумачив положення п.2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ), а саме: судом першої інстанції помилково було ототожнені поняття загальна вислуга років та календарна вислуга років, що призвело до неправильного вирішення справи та порушення прав військової частини НОМЕР_1 .

Ураховуючи той факт, що позивач на момент звільнення з військової служби мав 06 років 08 місяців 14 днів календарної вислуги років, у нього не виникло права на отримання одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік, оскільки відповідно до п.2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ така одноразова грошова допомога виплачується за наявності вислуги 10 календарних років і більше (а не загальної вислуги років, як то помилково виснував суд першої інстанції).

Також зазначає, що доводи суду першої інстанції, що базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін у періоду з 21.12.2017 по 28.02.2018 є січень 2008 року, обґрунтовуються фактом прийняття постанови Кабміну України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294, якою з 01.01.2008 затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців, та яка діяла до дати набрання чинності постанови № 704 є помилковими.

Наголошує, що у даних спірних правовідносинах відсутні правові підстави для встановлення базовим місяцем січня 2008 року для періоду з 21.12.2017 по 28.02.2018.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 16.12.2020.

У період з 29.07.2017 по 20.04.2024 позивач проходив військову службу за контрактом, зокрема з 21.12.2017 по 20.04.2024 у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_4 .

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.04.2024 №162 наказано сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_5 №104-РС від 14.04.2024 у запас за підпунктом «г» пункту 5 (якщо їх близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісті під час здійснення заходів їх забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану) вважати таким, що 20 квітня 2024 року справи та посаду здав та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з вказаним вище наказом, вислуга років позивача у Збройних Силах України станом на 20.04.2024 становить: календарна 06 років 08 місяців 14 днів, загальна 12 років 03 місяців 16 днів. Визначена вислуга років не є спірним у справі.

14.05.2024 позивач направив відповідачу засобами поштового зв`язку заяву про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період служби та запит щодо надання документів.

Станом на дату подання позову та на час розгляду справі інформація про розгляд заяви позивача відсутня, при цьому відповідач не заперечує, що заява позивача не розглянута.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/4133/24 від 26.08.2024 вирішено визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 по 19 травня 2023 року (включно) грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, одноразових додаткових видів грошового забезпечення), визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу військовим званням розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 29 січня 2020 по 19 травня 2023 року (включно), визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти згідно Постанови № 704 та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення у справі № 200/4133/24 набрало чинності 31.10.2024.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 21.12.2017 по 28.02.2018, щодо нарахування з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 18.04.2024 без застосування абз. абз. 4-6 п. 5 Порядку № 1078 та невиплати грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходив з наступного.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011).

Положеннями статті 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (далі - Закон № 1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Положеннями статті 4 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 Закону № 1282 підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 1282 порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації цих положень Закону Кабінет Міністрів України затвердив Порядок № 1078.

Згідно з пунктом 11 вказаного Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 01.01.2016 - 101 відсоток).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

У разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку).

Відповідно до пункту 6 Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

При цьому обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.07.2019 справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, від 05.02.2020 у справі № 825/565/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Стосовно позовних вимог в частині встановлення базового місяця.

Пунктом 10-2 Порядку № 1078 (в редакції чинній на час прийняття позивача на службу) для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

На підставі пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Згідно з п.14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Мінсоцполітики в листі від 28.04.2016 № 201/10/1.37-16 надало роз`яснення щодо індексації заробітної плати, яке полягає в наступному: «Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року, здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Враховуючи викладене та наведені у листі дані, для працівника, який працює з лютого 2014 року, обчислення індексу споживчих цін має здійснюватись з місяця підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулося у квітні 2012 року, то для визначення суми індексації такому працівнику з грудня 2015 року має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з травня 2012 року».

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів № 1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01.01.2008 та діяла на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено в тому числі схему посадових окладів осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Тобто, базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення позивача в даному випадку за період з 21.12.2017 по 28.02.2018 є січень 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294, яка набрала чинності з 01.01.2008 та якою було підвищено посадові оклади військовослужбовцям. При цьому, підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з абзацами 4-5 пункту 5 Порядку № 1078 якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Відповідно до приписів пунктів 2, 5 Порядку № 1078 (в редакції Постанови КМ № 1013 від 09.12.2015) для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави суду дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 (далі - Постанова № 1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови № 1294.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01.03.2018.

При вирішенні питання щодо встановлення базового місяця суд ураховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19.05.2022 у справі №200/3859/21 та зазначає, що саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача починаючи з 21.12.2017 по 28.02.2018.

Також суд зазначає, що положеннями Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку № 1078 не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. Тобто, мова йде про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

Неприйнятними є твердження відповідача про відсутність підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу, з посиланням на те, що заяви про проведення таких виплат не розглянуті та фактично позивачеві не відмовлено, оскільки індексація грошового забезпечення передбачена законом, при цьому судом встановлено, та відповідачем не заперечується невиплата індексації.

Разом з тим слід зазначити, що в матеріалах справи міститься довідка відповідача від 13.07.2024 №2850/фс про індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 , відповідно до якої позивачу здійснено нарахування індексації за період з 21.12.2017 по 28.02.2018 у розмірі 10028,67 грн (1511,17 + 4258,75 + 4258,75). Проте нарахована сума індексації не виплачена. Розмір індексації за період з 21.12.2017 по 28.02.2018 у сумі 10 028,67 грн не є спірним між сторонами.

З наведених вище підстав, ураховуючи нарахування відповідачем індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 21.12.2017 по 28.02.2018, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 21.12.2017 по 28.02.2018 та зобов`язання виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 21.12.2017 по 28.02.2018 в сумі 10 028,67 грн.

При цьому, оскільки індексація за цей період нарахована відповідачем, підстави для зобов`язання відповідача нарахувати таку індексацію відсутні.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача виплатити різницю між сумою індексації грошового забезпечення, що склалась у місяці підвищення доходу, та розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року в сумі 44 635,15 грн щомісячно, за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 включно, з 01.01.2024 року по 18.04.2024 року включно, в загальному розмірі 274 930,04 грн, з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку № 1078.

З наявної в матеріалах справи довідки про індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 від 13.07.2024 №2850/фс, що надана відповідачем на вимоги ухвали суду, вбачається, що позивачу нараховувалась та виплачувалась поточна індексація грошового забезпечення з березня 2018 року по вересень 2020 року із застосуванням базового місяця «березень 2018 року», з жовтня 2020 року по грудень 2022 року та з січня 2024 року по 18 квітня 2014 року.

Разом з тим, у позові позивач зазначав, що при нарахуванні індексації відповідач безпідставно не застосував норми абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати йому індексації у місяці підвищення доходу (березень 2018 року) та не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу. Отже позивач вважає, що відповідач неправильно нарахував та виплатив індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 18.04.2024.

Слід зазначити, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, поточної та індексації-різниці.

Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078).

Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078).

Суд наголошує, що правовідносини щодо нарахування й виплати поточної індексації з 01 березня 2018 року не є спірними у цій справі.

При цьому, з 01 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року до 11 листопада 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковою для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

З урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення до наступного підвищення тарифних ставок (окладів).

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21 (з урахування ухвали від 30.03.2023 про виправлення описки у судовому рішенні), висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Разом з тим, під час розгляду справи судами встановлено, що оклад позивача також збільшився з 29.01.2020, з 01.01.2021, з 01.01.2022, 01.01.2023 (право на таке підвищення встановлено рішенням суду по справі № 200/4133/24).

Так, з рішення у справі № 200/4133/24 вбачається, що позивачу протиправно обчислено посадовий оклад та оклад за військовим званням виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 (1762 грн), замість з 29.01.2020 по 19.05.2023 прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлених законом на відповідний рік несення служби позивачем.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 Порядку № 1078 дають суду підстави зробити висновок, що з 01.03.2018, з 29.01.2020, з 01.01.2021, з 01.01.2022, з 01.01.2023 (місяці підвищення доходу позивача) відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці.

У цьому контексті слід зауважити, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року; розмір підвищення доходу з 29.01.2020 дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася з 30.01.2020; розмір підвищення доходу в січні 2021 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у січні 2021 року, розмір підвищення доходу в січні 2022 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у січні 2022 року. Якщо ці умови наявні, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Для визначення розміру індексації-різниці відповідач повинен був застосувати абзаци 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 та встановити:

- розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року, в січні 2020 року з 30.01.2020, в січні 2021 року, в січні 2022 року (А);

- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року, в січні 2020 року з 30.01.2020, в січні 2021 року, в січні 2022 року (Б);

- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).

Оскільки до прийняття Постанови КМУ №704 в останнє посадові оклади підвищували в січні 2008 року то сума індексації у грудні 2017 року становить 4258,75 грн, розмір якої підтверджений листом Мінсоцполітики від 28.09.2021 року №5211/0/290-21/51: 4 258,75 грн (1 762 х 241,7 /100) (абзац 9), серед яких: 1 762,00 грн це прожитковий мінімум (змінився у грудні 2017 року); 241,7 % - це величина приросту індексу споживчих цін.

З грудня 2017 року по лютий 2018 року сума індексації становила 4258,75 грн з величиною приросту індексу споживчих цін 241,7%. Тому, відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 сума належної індексації в березні 2018 року мала розраховуватися як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Прожитковий мінімум у березні 2018 року складав 1762,00 грн, а величина приросту індексу споживчих цін - 253,30%.

Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 у такому разі склала: 1762,00 грн. х 253,30% / 100% = 4463,15 грн.

До аналогічних висновків щодо розміру суми можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року дійшов Верховний Суд у постанові від 22.06.2023 у справі № 520/6243/22.

Для визначення розміру індексації-різниці в інші місяці підвищення тарифних ставок (окладів) (з 30.01.2020, з 01.01.2021, з 01.01.2022, з 01.01.2024 та інші місяці підвищення окладу) відповідач повинен встановити різницю між розміром підвищення доходу та сумою індексації (поточної та індексації-різниці), що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення доходу (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 18.04.2024 (дата звільнення) та не вирішував питання щодо наявності у позивача права не цей вид індексації за спірний період.

На підставі викладеного вище, місцевий суд дійшов правильного висновку, що в цьому випадку відповідач учинив протиправну бездіяльність, яка полягає саме у не вирішенні питання про наявність у позивача права на отримання індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 18.04.2024. Відтак, позовну вимогу в цій частині окружний суд правильно задовольнив частково шляхом визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо вирішення питання про наявність у позивача права на отримання індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 18.04.2024 відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у цій частині, суд звертає увагу, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця. Визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача, належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати його розрахунок до моменту проведення такого розрахунку відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Як встановлено за матеріалами справи, відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 18.04.2024 та не вирішував питання щодо наявності у позивача права не цей вид індексації-різниці за спірний період.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На підставі викладеного вище, з метою ефективного захисту порушеного права, за захистом якого позивач звернувся до суду, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який зобов`язав відповідача здійснити нарахування та виплату на користь позивача індексації-різниці за період 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 18.04.2024 відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як зазначалось вище, позивачем рішення суду не було оскаржено.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не заслуговують на увагу, - місцевим судом надано правову оцінку наявності рішення суду про підвищення окладу позивача протягом спірного періоду.

Стосовно позовних вимог в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як вже зазначалось вище, частинами першою та другою статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-XII (в редакції від 29.03.2024, підстава 3515-ІХ, чинній на дату звільнення позивача з військової служби) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призивом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше які звільняються з військової служби:

- у зв`язку із закінченням строку контракту;

- за віком;

- у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

- у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця);

- у зв`язку із виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31 Закону України «Про розвідку»;

- з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку»;

- у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду в разі прямого підпорядкування близькій особі;

- у зв`язку з відкликанням мандата на право здійснення військової капеланської діяльності;

- через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу);

- за угодою сторін - у разі набуття військовослужбовцем права на пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту 1 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналогічні приписи містяться у пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393).

Так, відповідно до абзацу десятого пункту 10 вказаної Постанови № 393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та осіб, зазначених в абзаці дев`ятому цього пункту, виплачується одноразова грошова допомога в розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Спірним питанням у справі, що розглядається, є право позивача на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-XII у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, місцевий суд зазначив таке.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби набувають військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу), які мають вислугу 10 років і більше.

У аспекті спірних правовідносин необхідно зауважити, що Верховним Судом було сформовано правову позицію відповідно до якої поняття "календарна вислуга років" застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: "в розмірі 25/50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби".

При цьому, Верховний Суд наголошував, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-XII є наявність "вислуги 10 років і більше".

Таким чином, в частині другій статті 15 Закону № 2011-XII відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 822/3008/17, від 21.04.2021 у справі № 380/2427/20, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Слід зазначити, що позивач звільнений з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до якого під час дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Отже, позивача звільнено з військової служби - через інші поважні причини (якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану), має вислугу більше 10 років (календарна - 06 років 08 місяців 14 днів, загальна 12 років 03 місяців 16 днів). Таким чином, ОСОБА_1 набув право на одноразову грошову допомогу, що передбачена частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Твердження відповідача щодо відсутності підстав для виплати одноразової грошової допомоги, що передбачена частиною 2 статті 15 Закону № 2011 у зв`язку із звільненням на підставі, що не передбачена для виплати такої допомоги, суд першої інстанції вважав хибними з наведених вище підстав.

Отже, бездіяльність відповідача щодо нездійснення ОСОБА_1 нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є протиправною.

З метою захисту прав позивача, місцевий суд дійшов висновку та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби, за 6 (шість) повних календарних років служби.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Так, посилання на постанови Верховного Суду не є релевантними, оскільки висновки в них стосувались застосування тієї норми права, яка була змінена в подальшому законодавцем.

Дійсно, раніше в частині другій статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" була відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Проте, на момент звільнення позивача відповідно до пп.2 п.2 ст. 15 Закону № 2011 (в редакції Закону № 3379-IX від 06.09.2023) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби, зокрема "через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначено частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", під час дії особливого періоду та воєнного стану.

Як зазначалось вище, позивач має календарну вислугу менше 10 років - 06 років 08 місяців 14 днів, тому права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбачену частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", - він не має.

Відтак, в цій частині апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню, з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 200/3590/24 скасувати в частині задоволених позовних вимог про

визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби, за 6 (шість) повних календарних років служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої допомоги, індексацію грошового забезпечення,

та прийняти нову постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 200/3590/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 06 березня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук