Справа № 140/13621/24
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13621/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 18 листопада 2024 року №48 про відмову у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон №796-XII); зобов`язання призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону №796-XII з 12 листопада 2024 року.

Позов обґрунтований тим, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, та 12 листопада 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Однак рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 18 листопада 2024 року № №48 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років.

Із цим рішенням ОСОБА_1 не погоджується й зазначив, що з народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до 27 жовтня 1993 року проживав в місті Камінь-Каширський, станом на 01 січня 1993 року прожив у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що підтверджено посвідченням потерпілого 3 категорії. До часу проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не було зараховано період з 29 грудня 1990 року по 27 жовтня 1993 року згідно з довідкою від 28 жовтня 2024 року №5122, оскільки за відомостями трудової книжки ОСОБА_1 працював не на території гарантованого добровільного відселення. Позивач зазначив, що реєстрація підприємств у місті Луцьку, на яких він працював директором, не спростовує факту його проживання та роботи в місті Камінь-Каширський, також вказав, що діяльність зареєстрованих ним підприємств розповсюджувалась на всю область, а в місті Камінь-Каширський були виробничі приміщення. На переконання позивача період його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, з урахуванням навчання в Луцькому філіалі Львівського політехнічного інституту складає 7 років 6 місяців, стаж роботи в місті Камінь-Каширський з 10 жовтня 1988 року по 01 січня 1993 року понад 4 роки.

Відтак ОСОБА_1 вважає, що він має право призначення пенсії відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII. За наведеного вказав, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є протиправним, тому просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач, отримавши ухвалу про відкриття провадження від 28 листопада 2024 року, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с.35), у встановлений судом строк відзив на позов не подав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи позову, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12 листопада 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII (а.с.15-16). До заяви долучив копії документів необхідних для призначення пенсії, перелік яких наведений у розписці-повідомленні (а.с.17).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Волинській області, рішенням якого від 18 листопада 2024 року №48 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII, у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання (а.с.19-20).

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що страховий стаж позивача складає 33 роки 3 місяці 23 дні. До страхового стажу не зараховано періоди згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , виданою 05 серпня 1988 року: з 04 серпня 1988 року по 27 серпня 1988 року, оскільки відсутня інформація про встановлені/вироблені вихододні у колгоспі; з 29 грудня 1990 року по 30 грудня 1992 року, оскільки дату звільнення дописано; з 31 грудня 1992 року по 21 грудня 1993 року, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою організації.

Згідно з наданими до заяви документами (посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, довідки про періоди проживання на територіях радіоактивного забруднення), що визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування абзаців шостого-сьомого підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ (зі змінами), при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить 2 роки з місяці 22 дні.

До періоду проживання не зараховано період з 29 грудня 1990 року по 27 жовтня 1993 року згідно з довідкою №5122 від 28 жовтня 2024 року, оскільки заявник в цей період згідно з трудовою книжкою працював не на території гарантованого добровільного відселення.

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом. При цьому вимог щодо зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності з 04 серпня 1988 року по 27 серпня 1988 року, з 29 грудня 1990 року по 30 грудня 1992 року, з 31 грудня 1992 року по 21 грудня 1993 року позивачем не заявлено.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Частиною першою статті 9 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон №796-XII.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлені статтею 55 Закону №796-ХІІ.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Наведені положення Закону №796-ХІІ за дотримання умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше ніж на 6 років.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи до 01 січня 1993 року (у зоні гарантованого добровільного відселення - протягом трьох років). Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року (подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22).

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Постанова №106).

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі Порядок №22-1), з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2023 року №55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 січня 2024 року за №1/41346), які набрали чинності 15 лютого 2024 року, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.

Пунктом 2.22 розділу II Порядку №22-1 установлено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 12 жовтня 1993 року (а.с.13), ОСОБА_1 належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ.

Варто зауважити, що за приписами підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 наявність самого посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи недостатньо для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, оскільки таке посвідчення не дозволяє встановити фактичні періоди проживання/роботи особи на території радіоактивного забруднення.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII, та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23).

Верховний Суд (постанови від 19 вересня 2019 року у справі №556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі №500/2422/23, від 02 жовтня 2024 року у справі №500/551/23, від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23) виснував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Підставою для відмови ОСОБА_1 рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 18 листопада 2024 року №48 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ є непідтвердження права на зменшення пенсійного віку: позивач фактично проживав на території гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років (не підтверджений факт проживання у зоні згідно з довідкою з 29 грудня 1990 року по 27 жовтня 1993 року, оскільки позивач працював не на території гарантованого добровільного відселення).

Отже, ключовим питанням у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років.

Як встановлено судом, для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону №796-ХІІ позивач пенсійному органу надав довідку Камінь-Каширської міської ради від 28 жовтня 2024 року №5122, з якої слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно постійно проживав та був зареєстрований з 07 вересня 1988 року по 02 квітня 1991 року по АДРЕСА_1 , з 02 квітня 1991 року по 27 жовтня 1993 року по АДРЕСА_2 (а.с.14).

Також записами №№3-7 трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджено, що позивач у період з 10 жовтня 1988 року по 29 грудня 1990 року працював в Камінь-Каширському районному комітеті комсомолу (з 10 жовтня 1988 року по 01 липня 1990 року), директором підприємства Госпрозрахунковий центр трудових об`єднань молоді Темп, що зареєстроване у місті Камінь-Каширський (з 01 липня 1990 року по 29 грудня 1990 року) а.с. 21-24а.

Згідно з додатком 1 до Постанови №106 місто Камінь-Каширський Волинської області включено у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Як зазначалось вище, у спірних правовідносинах для визначення права позивача на застосування положень статті 55 Закону №796-XII період постійного проживання (праці) у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року слід обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року.

У позовній заяві позивач стверджує, що він на час аварії на Чорнобильській АЕС проживав у місті Камінь-Каширський.

Разом з тим, не є спірною та обставина, що у період з 01 вересня 1983 року по 09 червня 1988 року позивач навчався у Львівському ордена Леніна політехнічному інституті імені Ленінського комсомолу (диплом НОМЕР_3 , а.с. 30).

Позивач не заперечує той факт, що вище зазначений навчальний заклад, в якому він навчався на денній формі навчання у період з 01 вересня 1983 року по 09 червня 1988 року, розташований у місті Луцьку Волинської області, та вказаний населений пункт не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. В той же час позивач вказує, що у періоди канікул та у вихідні дні він проживав у батьків в місті Камінь-Каширський Волинської області.

Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23 вказував, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

Варто зазначити, що постійне місце навчання нерозривно пов`язане з постійним місцем проживання особи, а відтак період навчання позивача на денній формі у навчальному закладі, розташованому у місті Луцьк Волинської області (не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення) спростовує факт його постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у цей період, що виключає можливість врахування такого періоду до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Крім того, довідкою органу місцевого самоврядування від 28 жовтня 2024 року №5122 не підтверджено проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 року (згідно з вказаною довідкою початковою датою періоду реєстрації та проживання позивача у місті Камінь-Каширський є 07 вересня 1988 року).

Суд наголошує, що законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним (а не з періодичним) проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини.

Період трудової діяльності позивача на посаді директора малого підприємства Декор з 29 грудня 1990 року по 27 жовтня 1993 року відповідачем не зараховано до періоду проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки дане підприємство було зареєстроване у місті Луцьку, а як вже було зазначено даний населений пункт не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Доводи позивача про те, що діяльність підприємства поширювалась на всю Волинську область та його робоче місце як і виробничі приміщення знаходились у місті Камінь-Каширський, суд відхиляє, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивач ні до заяви від 12 листопада 2024 року про призначення пенсії, ні до матеріалів справи не надав.

Суд погоджується із відповідачем, що за наданими до заяви про призначення пенсії доказами (як і наявними у справі) підтверджено фактичне постійне проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року 2 роки 03 місяці 22 дні, що менше трьох років.

Верховний Суд у такій категорії справ дотримується підходу, згідно з яким якщо станом на 01 січня 1993 року позивач постійно не проживав та не працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років, то він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (постанови від 11 березня 2024 року у справі №500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22).

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що у відповідача ГУ ПФУ у Волинській області були відсутні правові та фактичні підстави для призначення позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ за його заявою від 12 листопада 2024 року, оскільки за наявними доказами станом на 01 січня 1993 року період фактичного постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років, а наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII. Відтак оскаржуване у цій справі рішення від 18 листопада 2024 року №48 про відмову у призначенні пенсії є правомірним та таким, що прийняте відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування зазначеного рішення та похідної позовної вимоги щодо зобов`язання призначити пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ із зменшенням пенсійного віку з 12 листопада 2024 року належить відмовити.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, ідентифікаційний код 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк