Справа № 760/26165/23
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

за участю секретаря Барміної Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішньо водного транспорту та судноплавства України, про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з адміністративним позовом Державної служби морського і внутрішньо водного транспорту та судноплавства України, в якому просив:

- визнати дії заступника начальника Управління-начальника відділу державного нагляду контролю за безпекою судноплавства та контролю суден Верхньодінпровського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України Михайленка Олега Олександровича протиправними, та скасувати постанову №48/24/1/05-23 від 13 липня 2023 року по справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2023 адміністративний позов передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати спірне рішення суду та задовольнити позовні вимоги.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що притягнення до адміністративної відповідальності є незаконним. Вказано, що оскаржувана постанова винесена безпідставно, а розгляд справи був проведений без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, а належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення правопорушення - відсутні.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.10.2023 Заступником начальника Управління - Начальником відділу державного нагляду контролю за безпекою судноплавства та контролю суден Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України складено Протокол про адміністративне правопорушення № 0047 та долучено до нього пояснення позивача.

У п.9 протоколу щодо пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено: «Вважав, що наданий диплом яхтового капітана надає право на керування вітрильною яхтою».

Так, постановою № 48/24/1/085-23 по справі про адміністративне правопорушення від 03.10.2023 встановлено, що 03.10.2023 близько 13 години 50 хвилин, знаходячись в акваторії затоки Собаче Гирло річки Дніпро, в межах Оболонського району міста Києва виявлено громадянина ОСОБА_1 , який керував вітрильним малим судном «ISTAR» під номером 2120 не маючи права на керування таким судном, а саме: не має підтвердження кваліфікації безстроковим міжнародним посвідченням на право управління прогулянковим судном або посвідченням судноводія малого судна/водного мотоцикла, виданого до набрання чинності Закону України «Про внутрішній водний транспорт», чим порушив частини 5 статті 116 КУпАП.

Відтак, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 116 КУпАП та накладено стягнення у виді накладення штрафу - сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян у розмірі 1700,00 грн.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні постанови №48/24/1/05-23 всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини справи, досліджені та оцінені наявні в матеріалах справи докази, взято до уваги вимоги чинного законодавства, особисті пояснення позивача та винесено оскаржувану постанову 13.10.2023 із накладенням на позивача адміністративного штрафу у сумі 1700,00 грн, тобто в межах санкції, передбаченої статтею ч. 5 ст. 116 КУпАП.

Аналізуючи обставини справи, доводи апелянта та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

Пунктом 74 частини 1 статті 1 Закону України «Про внутрішній водний транспорт» визначено, що судноводій - особа, яка має право керування судном, водним мотоциклом.

Відповідно до пункту 35 частини 1 статті 1 Закону України «Про внутрішній водний транспорт» встановлюється, що мале судно - будь-яке судно довжиною до 20 метрів (крім пасажирських суден, буксирів та штовхачів, призначених для ведення складу суден, які не є малими, плавучого обладнання, криголамів, поромів, плавучого обладнання суднових шлюпок і плотів, спортивних суден, а також водних мотоциклів і засобів для розваг на воді).

Наказом Міністерства транспорту України від 16.02.2004 № 91 затверджено Правила судноплавства на внутрішніх водних шляхах України (далі - Правила), відповідно до підпункту 1.2.1 пункту 1.2 якого кожне судно або з`єднання плавучого матеріалу, за винятком суден складу, що штовхається, крім штовхача, повинні управлятися особою, що має необхідну для цього кваліфікацію. Ця особа далі іменується «судноводієм».

В оскарженій постанові зазначено, що позивач керував вітрильним малим судном.

Особливості правового регулювання здійснення керування малими водними суднами визначаються у Розділі VI Закону України «Про внутрішній водний транспорт».

Частиною 1 статті 34 Закону України «Про внутрішній водний транспорт» зазначається, що малі судна та водні мотоцикли допускаються до плавання за умови їх відповідності вимогам безпеки судноплавства, охорони навколишнього природного середовища, відповідної кваліфікації судноводіїв, дотримання безпечних умов для життя та здоров`я людей, а також за наявності необхідних суднових документів.

Положеннями п. 35 ч. 1 Закону України «Про внутрішній водний транспорт», мале судно - будь-яке судно довжиною до 20 метрів (крім пасажирських суден, буксирів та штовхачів, призначених для ведення складу суден, які не є малими, плавучого обладнання, криголамів, поромів, плавучого обладнання суднових шлюпок і плотів, спортивних суден, а також водних мотоциклів і засобів для розваг на воді).

У свою чергу, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 41 Закону України «Про внутрішній водний транспорт» до керування малими суднами, що підлягають обов`язковій реєстрації у Судновій книзі України, та водними мотоциклами допускаються особи, які: 2) мають кваліфікацію, підтверджену безстроковим міжнародним посвідченням на право управління прогулянковим судном, посвідченням судноводія малого судна/водного мотоцикла, виданим до набрання чинності цим Законом.

Диплом №26/2006 Державної річкової інспекції з безпеки судноплавства з рішенням кваліфікаційної комісії Державної річкової інспекції яким присвоєно ОСОБА_1 кваліфікацію яхтового капітана передбачає право керування вітрильним, вітрильно-моторним судном довжиною до 30 м, площа вітрил не обмежена, потужність двигуна до 150 к.с. район плавання: морські шляхи, внутрішні водні шляхи України, - виданий 25.04.2006. Дата чинності не вказана.

Водночас, згідно з пунктом 3 наказу Міністерства інфраструктури України від 26.08.2014 № 413, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури №8 від 07.01.2023, свідоцтва судноводіїв малих/маломірних суден (інші документи, які надавали право на управління малим/маломірним судном) старих зразків, видані в установленому законодавством порядку в СРСР та в Україні до 01 квітня 2012 року, є дійсними для управління малими/маломірними суднами до 01 січня 2017 року.

При цьому у вказаному наказі в п.п. 1 п. 2 Зазначено, що свідоцтва судноводіїв малих/маломірних суден (інші документи, які надавали право на управління малим/маломірним судном) старих зразків, видані в установленому законодавством порядку в СРСР та в Україні до 01 квітня 2012 року можуть бути замінені на посвідчення судноводія малого/маломірного судна нового зразка згідно із цим наказом із зазначенням у посвідченні права на управління суднами, рівноцінними за технічними параметрами суднам, що зазначені у свідоцтві (іншому документі).

Водночас, цей порядок не поширюється на осіб, що керують спортивними суднами.

Зазначений наказ надавав можливість замінити до 01.01.2017 свідоцтва судноводіїв малих/маломірних суден (інші документи, які надавали право на управління малим/маломірним судном) старих зразків, видані в установленому законодавством порядку в СРСР та в Україні до 01 квітня 2012 року.

Наказ Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури №8 від 07.01.2023, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, визначає Порядок підготовки та підтвердження кваліфікації судноводіїв малих суден і водних мотоциклів, а також видачі міжнародного посвідчення на право управління прогулянковим судном. Дія цього Порядку поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які проходять підготовку та підтвердження кваліфікації з метою отримання Посвідчення та мають намір експлуатувати прогулянкові/малі судна, а також на посадових осіб Адміністрації судноплавства.

Пунктом 3 Наказу № 8 визначено, що міжнародне посвідчення на право управління прогулянковим судном (далі - Посвідчення) - документ, що надає право управління прогулянковим (в тому числі вітрильним та водним мотоциклом) та малим судном, оформлений та виданий у порядку, визначеному цим Порядком.

Цей порядок також не поширюється на осіб, що керують спортивними суднами.

Відтак, суд першої інстанції вірно вказав, що судноводію малого судна заборонено керувати судном без: підтвердження кваліфікації безстроковим міжнародним посвідченням на право управління прогулянковим судном (видається на підставі Наказу № 8, зразок якого, вказаний у Додатку 1 до Наказу №8) або посвідченням судноводія малого судна/водного мотоцикла (видавалось на підставі Наказа № 413, зразок якого, вказаний у Додатку 1 до Наказу №413).

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта стосовно належного підтвердження права керувати згаданим судном, адже вони належно не обґрунтовані положеннями чинних нормативно-правових актів, є суб`єктивним баченням і трактуванням спірних правовідносин.

Суд зазначає, що апелянтом всупереч обов`язку доведення своїх тверджень ані в суді першої інстанції, ані під час розгляду справи апеляційним судом не надано доказів дотримання закону в межах спірних правовідносин.

Натомість знайшла своє підтвердження та обставина, що позивач порушив вимоги Закону України «Про внутрішній водний транспорт», оскільки керував судном без підтвердження кваліфікації безстроковим міжнародним посвідченням на право управління прогулянковим судном або посвідченням судноводія малого судна/водного мотоцикла, виданим до набрання чинності Законом, що є порушенням, відповідальність за яке передбачено ч. 5 ст. 116 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що підстави для скасування оскаржуваної постанови - відсутні, а отже апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем на дотримання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку за наслідками розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішньо водного транспорту та судноплавства України, про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко