Справа № 580/9734/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Гайдаш В.А. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року Справа № 580/9734/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційними скаргами Міністерства внутрішніх справ України та Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ РСЦ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року справі

за позовом ОСОБА_1

до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій,

Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ РСЦ),

Міністерства внутрішніх справ України

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ РСЦ) (далі - Відповідач 1), Міністерства внутрішніх справ України (далі - Відповідач 2), в якому просив:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015;

- зобов`язати Регіональний сервісний центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ РСЦ) повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України висновок та документи для призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення 2 групи інвалідності 09.06.2021, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 та здійснити її виплату.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службового обов`язку під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року позов задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд виходив з того, що Позивач під час виконання обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у званні лейтенанта внутрішньої служби проходив службу в Управлінні державної пожежної охорони, як складової частини структури Управління Міністерства внутрішніх справ, звільнений з органів внутрішніх справ у званні прапорщика внутрішньої служби, а тому суд визнав безпідставними твердження відповідачів стосовно нерозповсюдження на спірні правовідносини статті 23 Закону України «Про міліцію».

Також суд зазначив, що відмінне формулювання причини інвалідності не є підставою для відмови в призначенні та виплаті грошової допомоги.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Міністерство внутрішніх справ України (далі - МВС України) подало апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити повністю, зазначаючи, що Законом України «Про міліцію» передбачено нарахування та виплата одноразової грошової допомоги виключно працівникам міліції. А тому Позивач не має права на одноразову грошову допомогу відповідно до ст. 23 Закону в редакції від 13 лютого 2015 року, оскільки він проходив службу та був звільнений як «лейтенант внутрішньої служби», а не «лейтенант міліції».

Крім того, Відповідач 2 зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги Порядку виплати одноразової компенсації особам у зв`язку з встановленням їм інвалідності від захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Також МВС України зазначає, що суд не вправі приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду.

В обґрунтування вимог скарги Відповідач 2 також посилається та правову позицію Львівського апеляційного окружного адміністративного суду, викладену у постанові від 13.11.2019 у справі № 1.380.2019.002248

З цих та інших підстав МВС України вважає, що судом першої інстанції при вирішенні цієї справи було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цієї справи.

Не погоджуючись з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ РСЦ) (далі - РСЦ ГСЦ МВС) також подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суд першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Відповідач 1 зазначає, що РСЦ ГСЦ МВС виконав всі дії, які передбачені Порядком № 850, склав та направив до Міністерства внутрішніх справ України висновок про призначення Позивачу одноразової грошової допомоги, отже будь-якої бездіяльності або дій поза межами способу здійснення повноважень передбачених законодавством не вбачається, що виключає підстави для зобов`язання РСЦ ГСЦ МВС рішенням суду повторного направлення документів до Відповідача 2.

Крім того, Відповідач 1 стверджує, що причина інвалідності Позивача, яка зазначені в поставної МСЕК, не відповідає інформації щодо захворювань які пов`язані з проходженням служби чи виконанням службових обов`язків, що міститься у постанові М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» від 08.10.2021 № 25.

З цих та інших підстав РСЦ ГСЦ МВС вважає, що судом першої інстанції при вирішенні цієї справи було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цієї справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2025 було відкрито апеляційне провадження, установлено строк для подачі відзиву на апеляційні скарги та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу МВС України у якому просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на безпідставності доводів Апелянта, а також законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в частині з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 18.08.1977 (наказ УВС про призначення від 18.08.1997 №643) до 06.07.1988 (наказ УВС про звільнення від 06.07.1988 №98 о/с), що підтверджується листом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області МВС України від 31.03.2021 №14/7-Б-63.

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника варти СВПЧ-2 УВС Черкаського облвиконкому в званні лейтенанта внутрішньої служби, брав участь у заходах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 р. №1497-378 і постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. №665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі Списком №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. №1173, а саме: 08.06., 10.06., 16.06.1986 р. - АЕС (робота на території); 06.06., 07.06., 09.06., 11.06. -15.06. 17.06. - 25.06.1986 р.- м. Чорнобиль, що підтверджується довідкою Управління МВС України в Черкаській області МВС України від 19.05.2021 № 14/8-Б-103.

Згідно з випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААА № 195960 від 24.12.2015, ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності 22.12.2015 безтерміново, огляд первинний, причина інвалідності - загальне захворювання.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ № 350375 від 12.07.2021, ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності 09.06.2021 безтерміново, огляд повторний, причина інвалідності - захворювання пов`язане з виконанням службового обов`язку по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно постанови № 25 М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» від 08.10.2021, захворювання ОСОБА_1 , так, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

У відповідності до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 19.04.2021 №5224, захворювання позивача пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 15.07.2021, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 23.07.2021, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1), строк дії безстроково, група інвалідності 2.

13 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області із заявою від 13.12.2021, в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що йому встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, причина інвалідності - захворювання пов`язане з виконанням службового обов`язку по ЛНА на ЧАЕС.

Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області листом від 22.12.2021 №Б-181 повідомило позивача про те, що він проходив службу та звільнений з органів внутрішніх справ 06.07.1988, тобто, до набуття чинності Законом України «Про міліцію». Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Тобто, нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Тому, права на оформлення виплати одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності позивач не має.

23 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області із заявою від 23.12.2021, в якій просив направити до МВС України висновок та документи для призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

ОСОБА_1 звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із заявою від 04.02.2022, в якій просив повідомити про прийняте рішення за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги Міністерством внутрішніх справ України.

Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України листом від 23.05.2022 № Б-4754/15 за дорученням керівництва Міністерства повідомив позивача про те, що у зв`язку з тривалою російською збройною агресією проти України, що призвела до великої кількості внутрішньо переміщених осіб та біженців, в умовах існування загрози несанкціонованого доступу третіх осіб до персональних даних позивача МВС України не має можливості забезпечити захист підготовленої відповіді на його звернення, яка містить конфіденційну інформацію, від випадкових втрати або знищення, незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних, як передбачено законодавством. У разі необхідності та актуальності порушеного у зверненні питання висловив готовність надати відповідь на вимогу позивача в найкоротший строк після припинення або скасування дії воєнного стану на території України в установленому порядку.

У подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із аналогічною заявою від 06.06.2022.

Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України листом від 06.07.2022 № Б-7040/15 за дорученням керівництва Міністерства повідомив позивача про те, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію юридичної особи Управління МВС України в Черкаській області в результаті ліквідації припинено 20.01.2022. У період опрацювання матеріалів позивача профільними фахівцями структурних підрозділів апарату МВС, а саме, в місячний термін, визначений законодавством для прийняття рішення, ліквідаційна комісія УМВС України в Черкаській області припиняє діяльність. Це унеможливило їх зворотне надсилання. Зазначено, що на даний час МВС України вживає заходів із визначення уповноваженого органу, до якого належатимуть повноваження з приймання та оформлення від колишніх працівників міліції документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності.

ОСОБА_1 повторно звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із аналогічною заявою від 12.01.2023.

Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України листом від 16.02.2023 № Б-1129/15-2473 за дорученням керівництва Міністерства повідомив позивача про те, що матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням групи інвалідності від ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області надійшли до МВС України листом від 30.12.2021 № 56 та були зареєстровані 06.01.2022 за № 1385. При опрацюванні надісланих матеріалів Департаментом персоналу МВС України вказано на те, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 18.08.1977 по 06.07.1988. Оскільки, позивач звільнений зі служби у 1988 році, тобто, до прийняття Закону України «Про міліцію» та набрання ним чинності, тому до факту встановлення позивачу інвалідності (2021 рік) не можуть бути застосовані як норми Закону України «Про міліцію», так і Порядку №850. Порядком виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності передбачена виключно працівникам міліції. Зважаючи на те, що позивач мав спеціальне звання старшого лейтенанта внутрішньої служби, останній належав до категорії осіб начальницького складу державної пожежної охорони, тому норми Порядку на нього не можуть бути поширені. Наявність зазначеної вище невідповідності надісланих матеріалів вимогам законодавства унеможливила прийняття будь-якого рішення за надісланими матеріалами, тому вони підлягають поверненню до ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області. У зв`язку з припиненням державної реєстрації юридичної особи УМВС України в Черкаській області в результаті ліквідації 20.01.2022, матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги буде повернуто до визначеної наказом Міністерства уповноваженої установи МВС.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 у справі №580/3216/23, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2024, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення за результатами розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

МВС України повторно розглянуло матеріали для призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням ІІ групи інвалідності тому листами Міністерства внутрішніх справ України від 05.09.2024 №25404-2024 та Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ РСЦ) від 26.09.2024 №31/31-7878-24 повідомлено позивача, що МВС України затверджено та надіслано висновок від 29.08.2024 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки позивача було звільнено зі служби до прийняття Закону України «Про міліцію» та набрання ним чинності, тому до факту встановлення йому інвалідності у 2021 році не можуть бути застосовані як норми Закону, так і Порядку №850. Порядком №850 виплата одноразової грошевої допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності передбачена виключно працівникам міліції, у той час, як позивач проходив службу саме на посаді начальника караулу 2-ї СВПЧ по охороні Соснівського району м. Черкаси зі спеціальним званням старшого лейтенанта внутрішньої служби, тому права на виплату одноразової грошової допомоги він не має. Також вказано, що причина інвалідності позивача не відповідає інформації щодо захворювання, які пов`язані з проходженням служби чи виконання службових обов`язків, що вказано у постанові ВЛК від 08.10.2021 №25.

Позивач не погоджуючись із відмовою МВС України у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги, тому звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ (далі- Закон № 565-ХІІ) та Порядком № 850.

Так, відповідно до статті 23 Закону № 565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

При цьому, на виконання наведеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно з підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до пунктів 7-8 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Пунктом 9 Порядку № 850 передбачено, що в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, серед яких, зокрема: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Водночас, апеляційний суд відзначає, що МВС України, приймаючи рішення про відмову в призначенні Позивачу одноразової грошової допомоги згідно з вказаним вище порядком, виходив з того, що ОСОБА_1 був звільнений зі служби до прийняття Закону України «Про міліцію» та на день звільнення зі служби до категорії працівників міліції не належав, а тому до випадку встановлення йому інвалідності не можуть бути застосовані як норми Закону України «Про міліцію», так і норми Порядку № 850. Вказане дозволяє колегії суддів прийти до висновку, що Відповідач 2 відмовив Позивачу у призначенні спірної допомоги з підстав, які не передбачені законом.

Разом з тим, надаючи оцінку таким висновкам МВС України, які також підтримує представник МВС України у апеляційній скарзі, судова колегія зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та не оскаржується ані Позивачем, ані Відповідачами, ОСОБА_1 під час виконання обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у званні лейтенанта внутрішньої служби проходив службу в Управлінні державної пожежної охорони, як складової частини структури Управління Міністерства внутрішніх справ, звільнений з органів внутрішніх справ у званні прапорщика внутрішньої служби.

Статтею 17 Закону України «Про пожежну безпеку» передбачено, що спеціальні звання внутрішньої служби присвоюються відповідно до чинного законодавства особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України «Про пожежну безпеку», порядок та умови проходження служби в державній пожежній охороні регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Положення, до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Пунктом 2 Положення передбачено, що спеціальне звання лейтенант внутрішньої служби є рівнозначним спеціальному званню лейтенанта міліції.

Указом Президента України від 27 січня 2003 року № 47/2003 «Про заходи щодо вдосконалення державного управління в сфері пожежної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій» органи і підрозділи Державної пожежної охорони виведені зі складу МВС і передані до складу МНС України у 2003 році.

Крім того, у Рішенні Конституційного суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень частини шостої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини сьомої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа щодо права на пільги) Конституційний суд зазначив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що Позивач на час звільнення відносився до працівників міліції.

Отже, апеляційний суд не приймає до уваги твердження апелянтів стосовно нерозповсюдження на спірні правовідносини статті 23 Закону України "Про міліцію" в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" № 208-VІІІ від 13 лютого 2015 року, внаслідок відсутності спеціального звання міліції у Позивача.

Разом з тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності 09.06.2021 безтерміново, причина інвалідності - захворювання пов`язане з виконанням службового обов`язку по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Також, згідно постанови № 25 М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» від 08.10.2021, захворювання ОСОБА_1 , так, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

У відповідності до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 19.04.2021 №5224, захворювання Позивача пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що Позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС під час проходження служби в ОВС України, виконуючи свої службові обов`язки будучи службовою особою в структурі ОВС України.

Отже, на момент встановлення Позивачу за результатами огляду МСЕК II групи інвалідності, а також на момент звернення Позивача із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, був чинний Порядок №850, а право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію"№565-XII, мало здійснюватись в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Посилання Відповідача 2 на те, що причина інвалідності Позивача, яка зазначені в поставної МСЕК, не відповідає інформації щодо захворювань які пов`язані з проходженням служби чи виконанням службових обов`язків, що міститься у постанові М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» від 08.10.2021 № 25, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на викладене вище.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною відмови у призначенні Позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850 та зобов`язання відповідача 2 прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги.

Твердження Відповідача 2 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги Порядку виплати одноразової компенсації особам у зв`язку з встановленням їм інвалідності від захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки як правильно відзначив суд, вказаний Порядок не поширюється на правовідносини, коли захворювання пов`язане з проходженням служби та виконанням службових обов`язків.

Аналізуючи доводи Відповідача 2 про відсутність правових підстав для повторного направлення документів до Відповідача 1, колегія суддів зазначає про їх необґрунтованість, оскільки як вбачається з матеріалів справи, спірний висновок, а також додані до нього матеріали були повернуті РСЦ ГСЦ МВС.

Разом з тим, відповідно до п.п.8-9 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, або керівник уповноваженої установи МВС, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

При цьому, лише після надходження зазначених вище документів, МВС в місячний строк приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги.

Отже, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині з метою повного захисту права Позивача на призначення йому спірної допомоги.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду з урахуванням доводів Відповідача 2 про те, що до компетенції суду не належить повноваження щодо прийняття рішення про виплату одноразової допомоги, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.3 ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Апеляційний суд також враховує усталену правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену зокрема у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року.

Суд вказав, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований у разі, коли йдеться про зобов`язання суб`єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій, які належать до сфери його дискреційних повноважень.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів відзначає, що Міністерство внутрішніх справ України вже реалізувало надані йому дискреційні повноваження, оскільки прийняло рішення про відмову в призначенні Позивачу одноразової грошової допомоги, відмовило у затвердженні висновку уповноваженої установи щодо її виплати. Втім, зазначене рішення визнано судом протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки порушує права та законні інтереси Позивача.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в цій справі, судова колегія також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні по справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («Stretch - United Kingdom» № 44277/98), в якому Суд, здійснюючи прецедентне тлумачення ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Крім того, у справі «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02) ЄСПЛ надав тлумачення поняттю «майно» саме в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якого таке поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності». При цьому, Суд зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Разом з тим, у рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає доводи Відповідача 2 про втручання суду у дискреційні повноваження МВС України безпідставними та до уваги не приймає.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, доводи апеляційної не спростовують висновків суду і Апелянти, які є суб`єктами владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довели тих обставин, на які вони посилаються, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ РСЦ) підлягають залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ РСЦ) залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 05 березня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев