Справа № 754/17914/24
Суддя: Саламон О. Б.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/75/25
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2025 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову (без номеру) начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 13.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, провадження по справі закрити.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що 13.12.2024 позивача було зупинено поліцейськими та уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 та доставлено до приміщення позивача, де старшим солдатом ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення (без номеру) від 13.12.2024 за відмову від проходження ВЛК, за яким позивач ніби то вчинив адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Розгляд справи мав відбутись 13.12.2024 о 15-00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановою без номеру від 13.12.2024 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_4 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500 грн. Вказану постанову позивач вважає незаконною, при цьому зазначає про те, що ним жодного разу не було отримано повісток про виклик до позивача. Також зазначає про те, що 13.12.2024 після доставлення позивача до відповідача, позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії оскільки не мав при собі медичної документації, вважав примусовий порядок проходження огляду незаконним, а також мав сумнів в упередженості комісії, що проводить медичний огляд. Зауважує, що протокол та оскаржувана постанова від 13.12.2024 не містять серії та номеру, а також відсутні посилання на Акт про відмову від отримання повістки на проходження ВЛК. Позивач наголошує на тому, що законодавством не передбачено обов`язку громадян України отримувати направлення ТЦК та СП, а сам факт відмови від отримання повістки чи направлення не створює склад правопорушення, посилаючись при цьому на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 759/1018/24.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Саламон О.Б. від 23 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відповідності до ст. 263 КАС України. Відповідачу надано строк (15 днів) для подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Представником відповідача - ОСОБА_8 подано до суду відзив, відповідно до якого заперечує щодо викладеного у позовній заяві, оскільки позивачем не надано доказів необхідності збору медичної документації та наявності хвороб, травм, які могли би впливати на визначення ступеня придатності до військової служби. У відповідності до п. 74 Порядку призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначено, що військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на ВЛК для проходження медичного огляду, а отже видання направлення передбачено законодавством. Вказує на те, що позивач на момент надання йому направлення на ВЛК вже був доставлений до відповідача, тому були відсутні підстави для направлення позивачу повістки. При цьому офіцером мобілізаційного відділення ОСОБА_5 здійснювалось оформлення направлення для позивача за № 61а/92 від 13.12.2024 на ВЛК, яке останній відмовився отримувати. Також зазначає про те, що позивачем до позову надано фото проекту постанови, яка надавалась останньому для попереднього ознайомлення, без підпису начальника відповідача та номеру постанови. Вказує на те, що відповідачем особам, котрим вручається постанова попередньо дається проект постанови для ознайомлення та внесення коригувань на зауваження особи. Відповідачем разом з відзивом надано суду копію постанови № 487 на підтвердження наявності у постанові всіх обов`язкових реквізитів.

Від позивача 29.01.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, за якою зазначає, що за відмову від отримання направлення на проходження ВЛК не наступає адміністративна відповідальність, передбачена ст. 210-1 КУпАП України. Також вказує на те, що відповідачем не надано доказів існування акту про відмову від проходження ВЛК позивачем, записів про номер чи дату видачі повістки чи серію повістки для подальшого співставлення і з`ясування, яку саме повістку позивачу намагались вручити і яку повістку позивач відмовився отримувати. Позивач звертає увагу на те, що ОСОБА_1 13.12.2024 було вручено повістку на проходження ВЛК наступного дня на 14.12.2024, котру він отримав і підписав, при цьому позивач вважає відмову від проходження і отримання направлення на ВЛК в день примусової доставки позивача до відповідача є законною та не може мати наслідком притягнення позивача до адміністративної відповідальності і накладення штрафу у розмірі 25 500 грн.

Відповідно до ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч.5 ст.262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 13.12.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 було винесено постанову № 487 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500 грн.

У відповідності до оскаржуваної постанови від 13.12.2024 ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК та відмовився отримувати 13.12.2024 о 08 год. 15 хв. направлення ІНФОРМАЦІЯ_1 на ВЛК для проходження медичного огляду за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України.

Вбачається також, що ОСОБА_1 постанову отримав власноруч 13.12.2024.

При цьому варто зауважити, що в матеріалах справи вбачаються розбіжності в формі та змісті оскаржуваної постанови від 13.12.2024, зокрема позивачем надано суду копію постанови без зазначення номеру постанови та за відсутності підпису полковника ОСОБА_2 .

В графі «постанова набирає чинності» вказано: 13 (число місяця) 2024 року, тобто без вказівки на місяць набрання чинності постановою.

Диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинено в особливий період, і вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни України зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача, викладених у відзиві стосовно відсутності в оскаржуваній постанові номеру та підпису уповноваженої особи. Посилання відповідача на процедуру видачі особам, що притягаються до адміністративної відповідальності проекту постанови для ознайомлення та внесення коригувань на зауваження, фактично сприймаються як згода із зауваженням сторони позивача стосовно неповноти оскаржуваної постанови. Відповідачем не наведено посилань на законодавчі акти чи норми права, які б підтвердили законність такої процедури вручення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 визначає, зокрема організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.

Згідно з пунктом 74 порядку Резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Військовозобов`язаний та резервіст, який виявив бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ним військовій частині, направляється на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або командиром військової частини.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

В матеріалах справи наявна копія направлення військовозобов`язаного ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду від 13.12.2024 № 61а/92, проте, відповідачем разом з відзивом не надано належних доказів тому, що вказане направлення було зареєстровано в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію.

У протоколі про адміністративне правопорушення № 487 від 13.12.2024 зазначено, що позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії за направленням відповідача, про що свідчить підпис останнього. Проте в графі «Від пояснення та/або підписання протоколу відмовився(лась) у присутності свідків» відсутні дані про свідків такої відмови, вбачається, що вказана графа залишилась не заповненою.

У відповідності до письмових пояснень від 13.12.2024 ОСОБА_1 вказав причиною відмови від проходження ВЛК за направленням ІНФОРМАЦІЯ_1 «У мене захворювання серця, і не впевнений, що мені нададуть спеціаліста який встановить цей факт».

Позивач в обґрунтування відмови від проходження ВЛК вказав на те, що існувала необхідність мати при собі медичну документацію для підтвердження стану здоров`я.

Відповідно до п. 3.1 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 № 402 (далі - Положення) медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників на збірних пунктах районних (міських) або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК.

Направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень може здійснюватися лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних.

Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.

Відповідно до п. 3.5 глави 3 розділу II Положення військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд звертає увагу, що положення ч. 2 ст. 77 КАС України перекладають обов`язок доказування правомірності оскаржуваного рішення на відповідача, однак у цій справі таких доказів відповідачем суду не надано.

У зв`язку з викладеними обставинами, враховуючи, що відповідачем не доведено належними доказами наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, інкримінованого йому протоколом № 487 про вчинення адміністративного правопорушення від 13.12.2024, а відтак постанова № 487 від 13.12.2024 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України та накладення адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500 грн. підлягає скасуванню.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , то слід стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 19,62 Конституції України, ст.ст. 5-7, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, ст. 210-1 КУпАП України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 487 від 13.12.2024, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Повний текст складено 06.03.2025.

Суддя О.Б. Саламон