Справа № 168/165/25
Суддя: Малюта А. В.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 168/165/25
Провадження № 2-а/168/4/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року сел. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого -судді Малюти А.В.,

секретаря судового засідання - Сулеви Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Стара Вижівка справу за адміністративним позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Борща Олександра Івановича до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

учасники справи в судове засідання не з`явилися,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Борщ О.І. звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просив суд скасувати постанову № 2490 від 23 грудня 2024 року, винесену тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн., та закрити справу за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Також просив суд стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Адміністративний позов мотивований тим, що 23 грудня 2024 року тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 виніс постанову № 2490 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Борщ О.І. обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що 06 грудня 2024 року ОСОБА_1 прибув в ІНФОРМАЦІЯ_1 для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Однак працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 склали на нього протокол про адміністративне правопорушення.

В протоколі було вказано що 04 жовтня 2024 року під час дії особливого періоду було надіслано повістку поштовим зв`язком військовозобов`язаному ОСОБА_1 на підставі підпункту 2 пункту 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 та на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», від 01 травня 2023 року № 255/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», від 05 лютого 2024 року № 50/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», від 23 липня 2024 року № 469/2024 « Про продовження строку проведення загальної мобілізації».

Військовозобов`язаного ОСОБА_1 відповідач зобов`язав останнього прибути на 11 год. 00 хв. 14 жовтня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних в особливий період. Днем отримання (такого поштового відправлення) повістки військовозобов`язаним ОСОБА_1 є відмітка проставлена у поштовому повідомлені 17 жовтня 2024 року. Відповідач згідно протоколу № 2490 від 06 грудня 2024 року вважав таке.

Будучи належним чином оповіщеним військовозобов`язаний ОСОБА_1 не прибув у визначений час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даним фактом не прибуття відповідач вважає згідно протоколу, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 7 частини 1 статті 22 цього Закону (у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк). Тобто відповідач , начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 , вважав що військовозобов`язаний ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

23 грудня 2024 року тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову №2490 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно позивача ОСОБА_1 ..

В даній постанові, аналогічно як і у протоколі було вказано таке. 04 жовтня 2024 року під час дії особливого періоду було надіслано повістку поштовим зв`язком військовозобов`язаному ОСОБА_1 на підставі підпункту 2 пункту 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 та на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», від 01 травня 2023 року № 255/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», від 05 лютого 2024 року № 50/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», від 23 липня 2024 року № 469/2024 « Про продовження строку проведення загальної мобілізації». Позивача ОСОБА_1 відповідач зобов`язував останнього прибути на 11 год. 00 хв. 14 жовтня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних в особливий період. Днем отримання такого поштового відправлення, а саме повістки військовозобов`язаним ОСОБА_1 , відповідач вважає відмітку, проставлену у поштовому повідомлені 17 жовтня 2024 року. Отже відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 вважає у своїй оскаржуваній позивачем постанові, що позивач був належним чином оповіщеним про прибуття на 11 год. 00 хв. 14 жовтня 2024 року до відповідача. Однак, військовозобов`язаний ОСОБА_1 не прибув у визначений час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тому тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 вважав, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 фактом свого не прибуття порушив вимоги абзацу 7 частини 1 статті 22 цього Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку». На що відповідач послався у оскаржуваній постанові. Бо позивач зобов`язаний був з`явитися у зазначені у повістці місце та строк.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Борщ О.І. зазначає у позовній заяві, що згідно військово-облікового документу №5 ОСОБА_1 взятий на військовий облік 14 грудня 2020 року, а згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААД №193708 від 13 грудня 2024 йому надано третю групу інвалідності у зв`язку з загальним захворюванням. З Довідки військово-лікарської комісії від 09 січня 2025 року вбачається, що причиною встановлення групи інвалідності є проникаюче вогнепальне поранення, отримане військовозобов`язаним 08 березня 2024 року і послідуюче оперативне втручання. Згідно Довідки від 10 січня 2025 року за №385, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на строк до 01 січня 2026 року.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Борщ О.І. вважає, що з аналізу викладених норм убачається, що обов`язок прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки мав виконуватися виключно на підставі виклику, попередньо доведеного до відома військовозобов`язаного. Однак стороною відповідача не надано суду жодних доказів вручення позивачу виклику до ІНФОРМАЦІЯ_1 на прибуття 14 жовтня 2024 року.

Адвокат Борщ О.І. зазначає та обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки тощо визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

Відповідно до пункту 28 Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.

Пунктом 40 Порядку передбачено, що під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Пунктом 41 Порядку встановлено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ, у разі вручення повістки, особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Борщ О.І. покладається на те, що доказів, що свідчать про ігнорування ОСОБА_1 викликів до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі на 14 жовтня 2024 року, у матеріалах справи немає.

Зауважує, що підстав ігнорувати повістки до ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 не було, оскільки, як зазначалося вище, він є інвалідом, був обмежено придатним до військової служби та у зв`язку з цим оформляв відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Ні сам він, ні члени його сім`ї таку повістку не отримували та за її отримання не розписувались, що підтверджується бланком повістки за №303942 з невідділеною розпискою, у якій відсутні будь-які дані про отримання.

Також, доказів ведення відеофіксації із застосуванням технічних приладів під час вручення повістки позивачу відповідачем також не надано, посилань на здійснення такої відеофіксації не наведено.

Тому представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Борщ О.І. посилається на вимоги пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, вважає недоведеним факт належного оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на визначену дату.

Окрім зазначеного вище, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Борщ О.І. вважає, що під час розгляду оскаржуваної постанови 23 грудня 2024 року було порушено право ОСОБА_1 на захист. Бо позивач про час і місце розгляду оскаржуваної постанови 23 грудня 2024 року, він був повідомлений про день і час, зазначений у протоколі. Однак не міг прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив перенести розгляд. Бо саме в цей час знаходився на стаціонарному обстеженні в полі експертному відділенні Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю у м. Вінниця (копії відповідної довідки та виписки з медичної карти стаціонарного хворого додаються). Однак, це клопотання відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_1 23 грудня 2024 року було проігноровано, розгляд справи відбувся фактично без участі ОСОБА_1 . Отже, останній фактично був позбавлений можливості надати свої аргументи і докази. З тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 23 грудня 2024 року під час винесення оскаржуваної постанови позивач не спілкувався, тому взагалі викликає сумнів самого факту того, що розгляд справи щодо ОСОБА_1 відбувався.

Тому, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Борщ О.І. просив суд скасувати постанову № 2490 від 23 грудня 2024 року та закрити справу за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 Золотько І.В. подала відзив на позовну, який надійшов до суду 05 березня 2025 року. Просила суд приєднати даний відзив до матеріалів справи та відмовити у задоволенні адміністративного позову про скасування постанови від 23 грудня 2024 року № 2490 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Просила розгляд справи провести у її відсутності.

Свої заперечення представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 обґрунтувала таким.

Позивач ОСОБА_1 є військовозобов`язаним. 04 жовтня 2024 року після оновлення своїх облікових даних зазначив своє фактичне місце проживання за адресом: АДРЕСА_1 , на яку було надіслано повістку. В подальшому стверджує, що відповідно до трекінгу поштового відділення № 350 з сайту «Укрпошта» повістка прибула до адресата 12 жовтня 2024 року. Оскільки адресат був відсутній за вказаним адресом, то повістка була повернута. Тому вважає, що позивач ОСОБА_1 вважається таким, що оповіщений належним чином згідно абзацу 2 підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року. Бо зазначене поштове відправлення було повернуте без вручення 14 жовтня 2024 року, причина повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Оскільки на зазначену у повістці дату та час - 11.00 год 14 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився, то представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 вважає, що військовозобов`язаний порушив вимоги абзацу 7 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку». Тобто позивач ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частино 3 статті 210-1 КУпАП.

А 06 грудня 2024 року було складено протокол № 2490 про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Позивач копію протоколу отримав особисто, поставивши підпис у протоколі. Також йому було відомо, що розгляд справи у ІНФОРМАЦІЯ_1 відбудеться 23 грудня 2024 року за вказаним місцем о 14.30 год.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Борщ О.І. подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Разом з тим повідомили, що ні адвокат Борщ О.І. ні позивач ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву не отримували.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв, клопотань, відзиву та пояснень щодо позову не подав.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 07 лютого 2025 року Старовижівського районного суду прийнято до розгляду адміністративний позов,відкрито провадження.

Поновлено ОСОБА_1 строк для оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення № 2490 від 23 грудня 2024 року.

Призначено судове засідання на 10 год. 00 хв. 17 лютого 2025 року в приміщенні Старовижівського районного суду Волинської області за адресою: вул. Польова, 2, сел. Стара Вижівка Волинської області.

Витребувано від відповідача справу про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Копії документів, що витребовувалися судом було зобов`язано відповідача надати до Старовижівського районного суду в строк до 17 лютого 2025 року. Чого ІНФОРМАЦІЯ_1 зроблено не було.

Роз`яснено відповідачу, що відповідно до частини 4 статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У визначені законом терміни відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 витребувані судом документи не надав.

Тому ухвалою суду від 17 лютого 2025 року Старовижівського районного суду Волинської області справу було відкладено. Постановлено

залучити до участі в справі ІНФОРМАЦІЯ_2 в якості співвідповідача.

Визначено залученому співвідповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2 п`ятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали та копії позовної заяви з додатками для подання відзиву на позов.

Роз`яснено, що одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів співвідповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Повідомлено, що у разі ненадання співвідповідачем ІНФОРМАЦІЯ_2 відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розгляд справи за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Борща О.І. до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відкладено на 10 год. 30 хв. 06 березня 2025 року.

Витребувано повторно від відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 справу про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Копії документів, що витребовувалися судом було зобов`язано надати до Старовижівського районного суду в строк до 06 березня 2025 року.

Роз`яснено повторно відповідачу ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

05 березня 2025 року представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 подала відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 05 березня 2025 року. Просила суд приєднати даний відзив до матеріалів справи та відмовити у задоволенні адміністративного позову про скасування постанови від 23 грудня 2024 року № 2490 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлені судом строки відзив на позов не подав. Оскільки судом було роз`яснено наслідки неподання відзиву на позов, то Старовижівський районний суд відповідно до частини 4 статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин кваліфікує як факт визнання ІНФОРМАЦІЯ_2

позову.

Копію ухвали суду від 17 лютого 2025 року Старовижівського районного суду Волинської області відповідачі отримали, що підтверджується довідкою про доставляння документа до електронного кабінету ІНФОРМАЦІЯ_2 та довідкою про відстеження поштового відправлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 за трекінгом АТ «Укрпошти».

Будь-яких заяв, клопотань, пояснень, відзиву від ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно позивача до суду не надходило.

Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідачів про розгляд справи та реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів. Тому суд вважає, що відповідачам відомо про розгляд даної справи у суді.

Явка сторін по справі та їх позиції у судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Борщ О.І. у судове засідання не з`явилися. Подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Адміністративний позов підтримують і просять його задовольнити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв, клопотань, відзиву та пояснень щодо позову не подав.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги КАС України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи.

Перешкод для вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, судом не встановлено.

На підставі частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, в зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Фактичні обставини встановлені Судом.

З постанови № 2490 від 23 грудня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, винесеної тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , дослідженої у судовому засіданні судом встановлено таке.

04 жовтня 2024 року під час дії особливого періоду відповідачем було надіслано повістку поштовим зв`язком військовозобов`язаному ОСОБА_1 на підставі підпункту 2 пункту 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 та на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», від 01 травня 2023 року № 255/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», від 05 лютого 2024 року № 50/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», від 23 липня 2024 року № 469/2024 « Про продовження строку проведення загальної мобілізації». Позивача ОСОБА_1 відповідач зобов`язував останнього прибути на 11 год. 00 хв. 14 жовтня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних в особливий період. Днем отримання такого поштового відправлення, а саме повістки військовозобов`язаним ОСОБА_1 , відповідач вважає відмітку, проставлену у поштовому повідомлені 17 жовтня 2024 року. Отже відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 вважав у своїй оскаржуваній позивачем постанові, що позивач був належним чином оповіщеним про прибуття на 11 год. 00 хв. 14 жовтня 2024 року до відповідача. Однак, військовозобов`язаний ОСОБА_1 не прибув у визначений час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом у судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 стало відомо про неявку ОСОБА_1 вже 14 жовтня 2024 року , коли останній не з`явився. Разом з тим протокол № 2490 відносно ОСОБА_1 був складений лише 06 грудня 2024 року.

Тому тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 вважав, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 фактом свого не прибуття порушив вимоги абзацу 7 частини 1 статті 22 цього Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку». На що відповідач послався у оскаржуваній постанові. Бо позивач зобов`язаний був з`явитися у зазначені у повістці місце та строк.

Разом з тим суд зазначає,що абзацу 7 частини 1 статті 22 цього Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» не існує, бо зазначена частина 1 статті 22 цього Закону взагалі містить лише 4 абзаци.

Судом у судовому засіданні встановлено, що що згідно військово-облікового документу №5 ОСОБА_1 взятий на військовий облік 14 грудня 2020 року, а згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААД №193708 від 13 грудня 2024 йому надано третю групу інвалідності у зв`язку з загальним захворюванням. З Довідки військово-лікарської комісії від 09 січня 2025 року вбачається, що причиною встановлення групи інвалідності є проникаюче вогнепальне поранення, отримане військовозобов`язаним 08 березня 2024 року і послідуюче оперативне втручання. Згідно Довідки від 10 січня 2025 року за №385, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на строк до 01 січня 2026 року.

З матеріалів справи вбачається, що стороною відповідача не надано суду жодних доказів про вручення позивачу виклику до ІНФОРМАЦІЯ_1 на прибуття 14 жовтня 2024 року. Бо процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки тощо визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

Відповідно до пункту 28 Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.

Пунктом 40 Порядку передбачено, що під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Пунктом 41 Порядку встановлено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ, у разі вручення повістки, особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Судом у судовому засіданні встановлено, що доказів, які свідчили б про ігнорування ОСОБА_1 викликів до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі на 14 жовтня 2024 року, у матеріалах справи немає.

Суд висновує, що підстав ігнорувати повістки до ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 не було, оскільки, як зазначалося вище, він є інвалідом, був обмежено придатним до військової служби та у зв`язку з цим оформляв відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Судом у судовому засіданні встановлено, що ні сам позивач ОСОБА_1 , ні члени його сім`ї таку повістку не отримували та за її отримання не розписувались, що підтверджується бланком повістки за №303942 з невідділеною розпискою, у якій відсутні будь-які дані про отримання.

Також судом у судовому засіданні встановлено, що доказів ведення відеофіксації із застосуванням технічних приладів під час вручення повістки позивачу відповідачем також не надано, посилань на здійснення такої відеофіксації не наведено.

Таким чином суд встановлено про те, що на вимоги пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, відповідачами недоведено факту належного оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на визначену дату.

Разом з тим судом у судовому засіданні встановлено, що під час розгляду оскаржуваної постанови 23 грудня 2024 року було порушено право ОСОБА_1 на захист. Бо позивач про час і місце розгляду оскаржуваної постанови 23 грудня 2024 року, був повідомлений про день і час, зазначений у протоколі. Однак не міг прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив останнього перенести розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього. Бо саме в цей час знаходився на стаціонарному обстеженні в полі експертному відділенні Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю у м. Вінниця (копії відповідної довідки та виписки з медичної карти стаціонарного хворого оглянуто у судовому засіданні). Однак, це клопотання відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_1 23 грудня 2024 року було проігноровано, розгляд справи відбувся фактично без участі ОСОБА_1 .

Таким чином судом у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 фактично був позбавлений можливості надати свої аргументи і докази під час розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення. Доказів про те, що тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 23 грудня 2024 року під час винесення оскаржуваної постанови позивач спілкувався із позивачем чи його захисником - адвокатом Борщем О.І. судом не встановлено. Тому суд висновує, що розгляд справи 23 грудня 2024 року під час винесення оскаржуваної постанови щодо ОСОБА_1 відбувся із порушення права позивача на захист.

Також судом у судовому засіданні встановлено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_15 , є військовозобов`язаним, згідно військово-облікового документу №5 ОСОБА_1 взятий на військовий облік 14 грудня 2020 року. Відповідно довідки акту огляду МСЕК серії 12ААД №193708 від 13 грудня 2024 йому надано третю групу інвалідності у зв`язку з загальним захворюванням.

Також судом встановлено, що позивач із 16 грудня 2024 року по 25 грудня 2024 року знаходився на стаціонарному обстеженні в полекспертному відділенні клініки інституту реабілітації осіб з інвалідністю. Що виключало можливості присутності позивача бути присутнім 23 грудня 2024 року під час розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення.

Оцінка Суду.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення щодо визнання його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. Обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено частиною 2 статті 55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до частини 3 статті 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

У частині 1 статті 210-1 КУпАП визначена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Вказана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до норм іншого нормативного акту.

Згідно із частиною 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із абзацом. 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24 лютого 2022року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на час ухвалення рішення судом.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначеного чіткого порядку припинення особливого періоду.

Тобто, з 18 березня 2014року і по теперішній час в Україні діє особливий період.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022року № 1487.

Згідно пункту 2 частини1 додатку 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з пунктом 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлені судом строки відзив на позов не подав. Оскільки судом було роз`яснено наслідки неподання відзиву на позов, то Старовижівський районний суд відповідно до частини 4 статті 159 КАС України, неподання суб`єктами владних повноважень відзиву на позов без поважних причин кваліфікує як факт визнання відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_2 - позову.

Відповідно до статті 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим кодексом та іншими законами України.

Як раніше зазначалося судом диспозиція статті 210-1 частини З КУпАП є бланкетною, норма є відсилочною. Тому при складенні постанови та кваліфікації слід здійснювати посилання на конкретний пункт, конкретної статті Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», а не на закон в цілому. За вказаних умов, не можливо встановити суть адміністративного правопорушення, в постанові не відображено об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення. Фабула протоколу (відображення суті правопорушення) не містить в собі посилання на порушення ОСОБА_1 не містить конкретного пункту нормативно-правого акта (постанови КМУ),закону якими визначено коло обов`язків на період особливого стану на території України.

Тому ні в протоколі, ні в оскаржуваній постанові не конкретизовано суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 частини 3 КУпАП. Зокрема, не вказано, які саме правила щодо військового обліку порушено.

А посилання відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 на абзац 7 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як у протоколі № 2490 від 06 грудня 2024 року так і у оскаржуваній постанові № 2490 від 23 грудня 2024 року суд до уваги не бере, бо абзацу 7 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» взагалі не існує. Бо такої кількості абзаців у частині 1 статті 22 цього Закону України взагалі немає.

Окрім того, сам протокол № 2490 від 06 грудня 2024 року складено із порушенням. Як встановлено судом і не заперечується сторонами факт нез`явлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачу стало відомо 14 жовтня 2024 року. А сам протокол про адміністративне правопорушення було складено по цьому факту лише 06 грудня 2024 року, тобто через 1місяць та 21 день з моменту виявлення цієї обставини. Що є порушенням статті 254 КУпАП. Бо відповідно до вказаної статті про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Чого відповідачем зроблено не було.

Оскільки протокол № 2490 від 06 грудня 2024 року складено із порушенням, а його складення відповідно до статей 256,258 є обов`язковим. Адже якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. А позивач ОСОБА_1 не погоджувався із притягненням його до адміністративної відповідальності за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому суд висновує про те, що постанова № 2490 від 23 грудня 2024 року, винесена тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 підлягає скасуванню як протиправна.

Окрім того, судом встановлено також і те, що позивач ОСОБА_1 про явку у ІНФОРМАЦІЯ_1 про прибуття на 11.00 год. 14 жовтня 2024 року до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином повідомлений не був. Бо ні сам позивач ОСОБА_1 , ні члени його сім`ї таку повістку не отримували та за її отримання не розписувались, що підтверджується бланком повістки за №303942 з не відділеною розпискою, у якій відсутні будь-які дані про отримання.

А стороною відповідача не надано суду жодних доказів про вручення позивачу виклику до ІНФОРМАЦІЯ_1 на прибуття 14 жовтня 2024 року. Бо процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки тощо визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

Відповідно до пункту 28 Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.

Пунктом 40 Порядку передбачено, що під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Пунктом 41 Порядку встановлено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ, у разі вручення повістки, особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки. Чого відповідачами зроблено не було. А доказів, які свідчили б про ігнорування ОСОБА_1 викликів до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі на 14 жовтня 2024 року, у матеріалах справи немає.

Суд висновує, що підстав ігнорувати повістки до ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 не було, оскільки, як зазначалося вище, він є інвалідом, був обмежено придатним до військової служби на строк до 01 січня 2026 року та у зв`язку з цим оформляв відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Тому суд відхиляє за безпідставністю заперечення представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 про те, що позивач ОСОБА_1 вважається таким, що оповіщений належним чином згідно абзацу 2 підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року. Бо зазначене поштове відправлення було повернуте без вручення 14 жовтня 2024 року, причина повернення «адресат відсутній за вказаною адресом».

Суд спростовує заперечення щодо позову у відзиві на позовну заяву за таких обставин.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у відзиві на позовну заяву зазначає, що відповідно до трекінгу поштового відділення № 350 з сайту «Укрпошта» повістка прибула до адресата (позивача ОСОБА_1 ) 12 жовтня 2024 року. В подальшому зазначає, що зазначене поштове відправлення було повернуте без вручення 14 жовтня 2024 року, причина повернення «адресат відсутній за вказаною адресом».

При цьому суд зазначає, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 - 1 КУпАП полягає у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Проте, оскаржувана постанова № 2490 від 23 грудня 2024 року взагалі не містить посилання на докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення (пояснення свідків, акт, фото-чи відеозапис тощо відповідно до статті 251 КУпАП), на підставі яких суб`єктом владних повноважень було прийнято рішення у формі постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Доказів направлення повістки позивачу ОСОБА_1 про його виклик для уточнення даних на 14 жовтня 2024 року на 11:00, суду не надано. При цьому представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 сама ж зазначає, що дані відносно позивача ОСОБА_1 вже уточнювалися: згідно з Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Оберіг) станом на 04 жовтня 2024 року встановлено, що громадянин ОСОБА_1 після оновлення даних зазначив своє фактичне місце проживання…

А сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі №338/1/17.

Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

Відповідно до пункту 28 Порядку №560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Пунктом 40 Порядку №560 передбачено, що під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Згідно з пунктом 41 Порядку №560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:1)у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Пунктами 28-30-3 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений Постановою КМУ №560 від 16 травня 2024 року, визначено таке.

Виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання)повістки(додаток 1) (пункт28).

У повістці зазначаються: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка; найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку;мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; місце, день і час явки за викликом; найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання - для повісток, оф прізвище та власне ім`я керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, дата накладення кваліфікованого електронного підпису - для повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; реєстраційний номер повістки; роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки. (пункт 29)

Повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

У разі формування повістки за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на повістку кваліфікований електронний підпис у день її формування.

У разі оформлення повістки на бланку керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу засвідчує її особистим підписом та скріплює гербовою печаткою.

Реєстраційний номер повістки фіксується в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. (пункт 30).

Кожна повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, містить унікальний електронний ідентифікатор у вигляді QR-коду (далі - QR-код).

QR-код містить інформацію, зазначену впункті 29цього Порядку, а також реєстраційний номер поштового відправлення у разі відправлення повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням.

Повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздрукована. У такому разі її паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією (пункт 30-1).

Повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, можуть: централізовано друкуватися і надсилатися військовозобов`язаним та резервістам засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення; друкуватися та вручатися військовозобов`язаним та резервістам під час оповіщення у роздрукованому вигляді (пункт 30-2).

У разі надсилання повістки, сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення, на такому відправленні повинні зазначатися штриховий кодовий ідентифікатор оператора поштового зв`язку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається повістка.

В описі вкладення зазначається інформація про найменування поштового відправлення, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається поштове відправлення, найменування вкладення із кількістю аркушів, власне ім`я та прізвище керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, інформація про дату накладення кваліфікованого електронного підпису. (пункт 30-3).

Між тим, постановою КМУ №1147 від 08.10.2024 року внесено зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку.

Відтак, у пункту 82 Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, зокрема, що «Рекомендовані листи з позначкою «Повістка ІНФОРМАЦІЯ_1» під час доставки за зазначеною адресом вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресом працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ІНФОРМАЦІЯ_1». «Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ІНФОРМАЦІЯ_1», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресом», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника». Чого працівником Укрпошти зроблено не було, терміни та строки не дотримані.

Щодо порушення відповідачами права позивача ОСОБА_1 на захист,

то суд зазначає таке.

Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином що під час розгляду оскаржуваної постанови 23 грудня 2024 року було порушено право ОСОБА_1 на захист. Бо позивач про час і місце розгляду оскаржуваної постанови 23 грудня 2024 року, був повідомлений про день і час, зазначений у протоколі. Однак не міг прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив перенести розгляд. Бо саме в цей час знаходився на стаціонарному обстеженні в полі експертному відділенні Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю у м. Вінниця (копії відповідної довідки та виписки з медичної карти стаціонарного хворого оглянуті у судовому засіданні). Однак, це клопотання відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_1 23 грудня 2024 року було проігноровано, розгляд справи відбувся фактично без участі ОСОБА_1 . Отже, останній фактично був позбавлений можливості надати свої аргументи і докази та був позбавлений права на захист.

Крім того, із матеріалів даної справи не вбачається, що відповідач вжив всіх заходів щодо надання позивачу можливості реалізувати його права, передбачені статтею 268 КУпАП України, в тому числі на отримання правової допомоги, тобто було порушено його право на захист.

Тому суд вважає, що постанова № 2490 від 23грудня 2024 року, винесена тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 підлягає скасуванню як протиправна.

Бо частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі статтею 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 (справа № 524/7184/16-а).

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За нормами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі жодним чином не заперечили всіх обставин, стверджених позивачем, зокрема допущення ними процесуальних порушень при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а тому, за вказаних вище обставин, права позивача, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушені діями відповідачів щодо винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень скасовує постанову і закриває справу.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не подано відзив на позов, що свідчить про фактичне визнання позовних вимог у відповідності до частини 4 статті 159 КАС України відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи, що відповідачі належними та допустимими доказами не підтвердили порушення позивачем ОСОБА_1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ,відповідно, правомірність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, не довели наявність події та складу правопорушення вказаного правопорушення в діях (або бездіяльності) позивача, то оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення від 23 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та застосовано штраф у розмірі 17 000,00 грн., підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

А тому суд висновує про те, що позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Борща О.І. підлягають задоволенню, постанова № 2490 від 23 грудня 2024 року, винесену тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн., підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, суд вважає, що судові витрати у виді судового збору в сумі 605,60 грн., слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів солідарно на користь позивача по 302,80 (триста дві гривні 80 копійок) гривень з кожного відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 і ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З цих підстав,

керуючись статтями 5- 9, 19, 25, 77, 194, 211, 229, 241, 242, 245, 246, 286 КАС України,

статтями 38,235,245,246, 251,254,268, 280, 286 КУпАП,

суд

У Х В А Л И В :

Позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Борща Олександра Івановича до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити повністю.

Постанову № 2490 від 23 грудня 2024 року, винесену тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень, - скасувати

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, - закрити.

Стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 і ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір всього в сумі 605,60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) гривень солідарно : з ІНФОРМАЦІЯ_2 і з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 302,80 (триста дві гривні 80 копійок) гривень з кожного.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ,тел.. НОМЕР_3 .

Представник позивача : Борщ Олександр Іванович, адреса: АДРЕСА_2 ,тел..: НОМЕР_4 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ : НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя А.В.Малюта