Справа № 712/14408/24
Суддя: Борєйко О. М.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

судді Борєйко О.М.

за участю секретаря судового засідання Чорнуцької І.Ю.

представника позивача Желєзного Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною адміністративною позовною заявою.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 19 листопада 2024 року о 12 годині 30 хвилин в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії в порушення вимог абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543- XII зі змінами.

Постановою № 2302/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

В оскаржуваній постанові зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 змісту ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, проте підпис останнього щодо такого роз`яснення в постанові відсутній.

Оскаржена постанова позивачу не вручалась, направлення на проходження військово - лікарської комісії позивачу відповідачем не надавалось.

Підставою для складання постанови слугував протокол про адміністративне правопорушення № 2302/М/2024 від 19 листопада 2024 року складений відповідальним виконавцем мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим солдатом ОСОБА_2 , яка при складанні протоколу та постанови про адміністративне правопорушення була відсутня, що зафіксовано на відеозйомці, яку проводили співробітники ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В протоколі зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 змісту ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, проте підпис останнього про роз`яснення йому зазначених вищевказаних норм права в протоколі відсутній.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 в протоколі, останній не відмовлявся від проходження військово - лікарської комісії, а звернувся з клопотанням про надання йому можливості надати медичні документи, що підтверджують його хвороби хребта. До вказаного протоколу було додано не заяву про відмову від проходження військово- лікарської комісії, а окреме клопотання про відкладення проходження військово-лікарської комісії.

Не погоджуючись з оскарженою постановою, позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Зазначив, що 19 листопада 2024 року громадянин ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . При уточненні облікових даних було з`ясовано, що у ОСОБА_1 відсутній військово-обліковий документ у зв`язку з чим він не може його пред`явити уповноваженим представникам ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно даних ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянин ОСОБА_1 перебуває на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 ; останньому в 1997 році було тимчасове посвідчення № НОМЕР_1 .

Також було встановлено, що ОСОБА_1 був знятий з військового обліку на підставі наказу Міністра оборони України від 09.06.2006 №342, згідно абз. 5 пункту 2 ч.5 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", який втратив чинність в зв`язку з набранням чинності наказом Міністра оборони України від 20 грудня 2017 року №684 "Про затвердження Переліку випадків, за яких громадяни України знімаються з військового обліку".

Наказом №684 визначено, що відповідно до абзацу п`ятого пункту 2 частини п`ятої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зняттю з військового обліку військовозобов`язаних у військових комісаріатах підлягають громадяни України, які за рішенням військово-лікарських комісій (призовних комісій) визнані за станом здоров`я непридатними у мирний час, обмежено придатними у воєнний час через хвороби, які пов`язані з розладами психіки і поведінки, нервової системи, та їх наслідки.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 був поновлений на військовому обліку військовозобов`язаних та підлягає направленню для проходження військово-лікарської комісії для встановлення ступеня придатності до проходження військової служби. Але, позивач відмовився від отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії, тобто відмовився виконувати свій військовий обов`язок, про відмову він написав відповідну заяву.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_4 не проводить військово-лікарську комісію, а лише вручає направлення на проходження військово-лікарської комісії, тобто військовозобов`язаний після отримання направлення протягом 7 (семи) днів звертається до лікарів військово-лікарської комісії.

Протокол про адміністративне правопорушення за ст.210-1 КУпАП складений уповноваженою посадовою особою - старшим солдатом ОСОБА_2 згідно ст.254 КУпАП. У позивача були відсутні зауваження до протоколу, останнім надано письмові пояснення. ОСОБА_1 було доведено положення ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Заяви та клопотання у позивача були відсутні, тому розгляд справи був призначено на 12 годину 30 хвилин 19 листопада 2024 року.

19 листопада 2024 року справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 розглядав начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_3 .

Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП в особливий період, останнього притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф в розмірі 25500 гривень. Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 отримав особисто 19 листопада 2024 року, що підтверджується особистим підписом останнього в тексті оскарженої постанови.

20 січня 2025 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якій останній заперечив проти доводів відповідача; зазначив, що з протоколу про адміністративне правопорушення № 2302/М/2024 від 19 листопада 2024 року, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, вбачається, що протокол складений 19 листопада 2024 року о 12 годині 00 хвилин, а розгляд справи відбувся о 12 годині 30 хвилин того ж дня. Отже, ОСОБА_1 не було своєчасно, не менше, ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення, проінформовано про дату, час та місце розгляду справи про, чим позбавлено останнього прав, гарантованих Конституцією України та ст. 268 КУпАП, зокрема, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, права на отримання професійної правничої допомоги.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позовній заяві підстав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином; звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі представника відповідача, проти задоволення заявлених позовних вимог заперечив в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та ін.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 235 КУпАП, Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до Територіального центру комплектування та соціальної підтримки(військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

19 листопада 2024 року громадянин ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . При уточненні облікових даних було з`ясовано, що у ОСОБА_1 відсутній військово-обліковий документ у зв`язку з чим він не може його пред`явити уповноваженим представникам ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно даних ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянин ОСОБА_1 перебуває на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 ; останньому в 1997 році було тимчасове посвідчення № НОМЕР_1 .

Також було встановлено, що ОСОБА_1 був знятий з військового обліку на підставі наказу Міністра оборони України від 09.06.2006 №342, згідно абз. 5 пункту 2 ч.5 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", який втратив чинність в зв`язку з набранням чинності наказом Міністра оборони України від 20 грудня 2017 року №684 "Про затвердження Переліку випадків, за яких громадяни України знімаються з військового обліку".

Наказом №684 визначено, що відповідно до абзацу п`ятого пункту 2 частини п`ятої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зняттю з військового обліку військовозобов`язаних у військових комісаріатах підлягають громадяни України, які за рішенням військово-лікарських комісій (призовних комісій) визнані за станом здоров`я непридатними у мирний час, обмежено придатними у воєнний час через хвороби, які пов`язані з розладами психіки і поведінки, нервової системи, та їх наслідки.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 був поновлений на військовому обліку військовозобов`язаних та підлягає направленню для проходження військово-лікарської комісії для встановлення ступеня придатності до проходження військової служби. Але, як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, позивач відмовився від отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії, тобто відмовився виконувати свій військовий обов`язок,що підтверджується власноручно написаною останнім заявою.

Разом з тим, до відзиву відповідачем е надано копії заяви позивача про відмову від проходження військово-лікарської комісії, на яку посилається позивач у своєму відзиві. Додана до відзиву заява позивача містить лише клопотання останнього про відкладення проходження військово - лікарської комісії.

ІНФОРМАЦІЯ_4 не проводить військово-лікарську комісію, а лише вручає направлення на проходження військово-лікарської комісії, тобто військовозобов`язаний після отримання направлення протягом 7 (семи) днів звертається до лікарів військово-лікарської комісії.

Відповідно до абз.4 ч.1ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оборону», захист Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні для проходження військової служби за станом здоров`я і віком, жіночої статі також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Згідно вимог статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.»

Відповідно до ст. 12 Постанови Кабінету міністрів України №154 від 23 лютого 2022 року «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», керівник Територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення.

Згідно п. 9 «Положення про Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань розглядають справи про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а: «постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень».

Аналогічні вимоги містяться у «Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення», затвердженій Наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 №3

Згідно п.6 «Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення», до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідач у своєму відзиві зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення за ст.210-1 КУпАП складений уповноваженою посадовою особою - старшим солдатом ОСОБА_2 згідно ст.254 КУпАП. У позивача були відсутні зауваження до протоколу, останнім надано письмові пояснення. ОСОБА_1 було доведено положення ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Заяви та клопотання у позивача були відсутні, тому розгляд справи був призначено на 12 годину 30 хвилин 19 листопада 2024 року

Протокол про адміністративне правопорушення за ст.210-1 КУпАП склала уповноважена посадова особа, старший солдат ОСОБА_2 згідно вимог ст.254 КУпАП. За твердженням відповідача у позивача були відсутні зауваження до протоколу, пояснення письмові він надавав. ОСОБА_1 було доведено положення ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Заяви та клопотання у позивача були відсутні, тому розгляд справи було призначено на 12 год. 30 хв. 19.11.2024.

19 листопада 2024 року справу про адміністративне правопорушення стосовно громадянина ОСОБА_1 розглядав начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_3 і враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП в особливий період, постановив за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також правил військового обліку в умовах особливого періоду, притягнути його до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу у сумі 25500 гривень. Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 отримав особисто 19 листопада 2024 року.

Постановою № 2302/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення від 19 листопада 2024 року, винесеною Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 , позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 25500 гривень.

В тексті оскарженої постанови зазначено наступне: «19.11.2024 року о 12 год. 30 хв. В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК».

Разом з тим, в протоколі № 2302/М/2024 про адміністративне правопорушення від 19 листопада 2024 року зазначено наступне: «19.10.2024 року о 12 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК».

Судом встановлено, що адміністративне правопорушення вчинене позивачем 19 листопада 2024 року, а не 19 жовтня 2024 року, як зазначено в протоколі № 2302/М/2024 про адміністративне правопорушення від 19 листопада 2024 року, на підставі якого відповідачем прийнято оскаржену постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Копія протоколу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем 19 листопада 2024 року в матеріалах справи відсутня і відповідачем суду не надана.

Відповідно до п. 3.1 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 № 402 (далі - Положення) медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників на збірних пунктах районних (міських) або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу військово-лікарських комісій.

Направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень може здійснюватися лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних.

Лікарі, які включаються до складу військово-лікарської комісії із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.

Відповідно до п. 3.5 глави 3 розділу II Положення військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 в тексті протоколу, останній зазначив, що не відмовляється від проходження військово-лікарської комісії, звернувся з клопотанням про можливість перенесення проходження військово-лікарської комісії, оскільки не має можливості надати медичні документи, що підтверджують його стан здоров`я. До протоколу додано власноручно написану позивачем заяву з клопотанням про відкладення проходження військово-лікарської комісії.

Згідно досліджених судом безпосередньо в судовому засіданні матеріалів справи, відповідачем не надано копії заяви позивача про відмову останнього від проходження військово - лікарської комісії, на як посилається відповідач у відзиві на позовну заяву.

Крім того, матеріали справи не містять і відповідачем суду не надано копії направлення позивача на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, та складеного уповноваженою особою відповідача акту про відмову позивача від проходження військово-лікарської комісії, а також відсутні будь-які відомості щодо реєстрації такого направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п. 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін, як одному з складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В рішеннях ЄСПЛ значну роль в розширенні сфери застосування п.2 ст.6 Конвенції відіграє тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави - відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак, Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальним діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте, ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Відповідно до ч.3 ст 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Разом з тим, позивач в своїй позовній заяві зазначає, що відповідачем належним чином здійснювалась відеофіксація вчинення позивачем адміністративного правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Але, відповідачем до відзиву останнього не надано доказів здійснення такої відеофіксації.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відсутність в матеріалах справи відеозапису, на якому зафіксований факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення, на який посилається позивач в своїй позовній заяві, а також протоколу про адміністративне правопорушення, вчинене 19 листопада 2024 року, заяви позивача про відмову від проходження військово - лікарської комісії, складеного позивачем акту про відмову позивача від проходження військово - лікарської комісії, на які посилається відповідач у своєму відзиві, перешкоджає ухваленню судом обґрунтованого рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови № 2302/М/2024 про адміністративні правопорушення від 19 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з направленням справи на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вищевикладеного, відповідно до ч.ч. 1,3,5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», згідно ст.ст. 7, 9, 23, 33, 210, 210-1, 251, 235, 259, 268, 278, 280, 285, 289, 293 КУпАП та керуючись ст.ст. 2, 4, 20, 72-79, 241, 242, 250, 256, 286, 288 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити частково.

Постанову № 2302/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 19 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП скасувати і надіслати справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер юридичної особи Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України НОМЕР_3 .

Суддя О.М. Борєйко