Справа № 440/5231/24
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/5231/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви /а.с. 56 57/, просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №253 винесене 01.02.2024, яким було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №253 винесене 01.02.2024, яким було відмовлено ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зменшенням пенсійного віку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на призначення пенсії у відповідності до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку на шість років, як потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, яка на день аварії 26.04.1986 та по 17.11.1995 постійно проживала в с. Олександрівка, Рокитнівського району, Рівненської області, тобто на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 253 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що періоди з 01.03.1987 по 13.04.1994 та з 15.11.1994 по 09.04.1995 не враховано до періоду проживання в зоні добровільного відселення, оскільки згідно довідки № 01-12/М-176 від 04.08.2022 позивач працювала на бурякорадгоспі «Гребінківський» Полтавської області. Позивач зауважував, що дійсно працювала з 1987 року по 1995 рік. Позивач наголошувала, що це були сезонні роботи, починаючи з квітня та закінчуючи жовтнем місяцем, всі вихідні та святкові дні позивач проводила у с. Олександрівка, Рокитнівського району, Рівненської області.

2. Стислий зміст заперечень відповідачів

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у відзиві на позовну заяву /а.с. 63 65/ заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення № 53 від 07.02.2024, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є правомірним. Також звертав увагу, що вказане рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, натомість заява позивача про призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області по суті не розглядалася, будь-яке рішення за наслідками її розгляду не приймалося.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у відзиві на позовну заяву /а.с. 96 99/ також не визнав позов, просив відмовити у його задоволенні, вказуючи, що з положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вбачається, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796 є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року. До періоду проживання/роботи позивача не зараховано періоди роботи з 01.03.1987 по 13.04.1994, з 15.11.1994 по 09.04.1995, згідно архівної довідки від 04.08.2022 № 01-12/М-176 в бурякорадгоспі «Гребінківський» Полтавської області, оскільки м. Гребінка Полтавської області не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Відтак згідно поданих документів період роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселення позивача станом на 01.01.1993 становить 0 років 10 місяців 03 дні, що не дає право зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років. За таких умов, документально не підтверджено період проживання (роботи) на

території зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 року не менше 3 років, що є недостатнім для визначення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону на 6 років, за умови підтвердження необхідного страхового стажу 15 років.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалами суду від 03.06.2024, від 01.08.2024 продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією дубліката посвідчення серії НОМЕР_1 від 07.02.2012 /а.с. 74/.

31.01.2024 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком, яка зареєстрована за № 155 /а.с. 68 - 69/.

До заяви додано, зокрема, копії паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, диплому, довідку про заробітну плату № 01-12М-167, довідку про реєстрацію місця проживання, трудову книжку НОМЕР_2 , довідку Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області від 01.12.2021 № 1712, посвідчення постраждалого від ЧАЕС, архівні довідки 01-12М-174, 01-12М-168, свідоцтва про шлюб /а.с. 72 -88/.

Вказану заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким прийнято рішення від 07.02.2024 № 53 про відмову у призначенні пенсії /а.с. 103/, згідно з яким гр. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з непідтвердженням факту постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 3 роки, у призначенні пенсії за віком відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішення мотивовано тим, що згідно поданих документів ОСОБА_1 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення 00 років 10 місяців 03 дні, який є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 зі зниженням пенсійного віку на 6 років. За таких умов документально не підтверджено період проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, що є недостатнім для визначення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років. Період 01.03.1987 по 13.04.1994, з 15.11.1994 по 09.04.1995 не враховано до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки особа згідно архівної довідки № 01-12/М-176 від 04.08.2022 працювала на бурякорадгоспі «Гребінківський» Полтавської області.

Також враховано, що пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 років, вік заявника 60 років, необхідний страховий стаж становить 30 років, страховий стаж особи 21 рік 03 місяці 08 днів. Особа матиме право на пенсійну виплату з 20.05.2028 або при набутті необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.02.2024 № 53 про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (далі - Закон №1058-ІV), який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено у статті 26 Закону №1058-ІV. Зокрема, передбачено, що право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років, за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

Статтею 49 цього Закону встановлено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи - особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років передбачено зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійно проживали/постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 2 роки проживання/роботи.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Отже, щодо періоду проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року.

Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Положення Закону №796-ХІІ за дотриманням умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше 6 років.

Таким чином, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Предметом спору у цій справі є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.02.2024 № 53 про відмову у призначенні пенсії /а.с. 103/, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з непідтвердженням факту постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 3 роки, у призначенні пенсії за віком відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Органом Пенсійного фонду встановлено, що згідно поданих документів ОСОБА_1 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення 00 років 10 місяців 03 дні, який є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ зі зниженням пенсійного віку на 6 років, при цьому період 01.03.1987 по 13.04.1994, з 15.11.1994 по 09.04.1995 не враховано до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки особа згідно архівної довідки № 01-12/М-176 від 04.08.2022 працювала на бурякорадгоспі «Гребінківський» Полтавської області.

Також враховано, що страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 30 років, страховий стаж особи 21 рік 03 місяці 08 днів, тому особа матиме право на пенсійну виплату з 20.05.2028 або при набутті необхідного страхового стажу.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню, суд виходить з такого.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії за віком надаються, зокрема документи, які засвідчують особливий статус особи, та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування.

В ході розгляду справи підтверджено, що разом із заявою про призначення пенсії позивач подала, зокрема, копію дублікату посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 від 07.02.2012 /а.с. 117/ та довідку Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області від 01.12.2021 № 1712 про те, що ОСОБА_2 була постійно зареєстрована і проживала в с. Олександрівка Рокитнівського району Рівненської області з 26.04.1986 по 17.11.1995 /а.с. 106, зворотній бік/.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи»» с. Олександрівка Рокитнівського району Рівненської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Отже, період проживання позивача в с. Олександрівка Рокитнівського району Рівненської області з 26.04.1986 по 17.11.1995 згідно з пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ, а також з урахуванням того, що позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії на ЧАЕС по 31 липня 1986 року, надає позивачу право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, за наявності необхідного страхового стажу.

При цьому, надавши до органу Пенсійного фонду як копію посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (3 категорія) , так і довідку про період постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, позивач дотримала вимоги Порядку 22-1 щодо документального підтвердження підстав призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Суд враховує, що згідно зі статтею 9 Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Статтею 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначені окремі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій; постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Згідно з абзацем 1 частини 1 статті 65 Закону №796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 65 Закону №796-ХІІ Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Системний аналіз положень статтей 9, 14 Закону №796-ХІІ у поєднанні із нормою частини 3 статті 65 цього Закону дають підстави для висновку, що основним доказом проживання, роботи або навчання на території зони радіоактивного забруднення чи участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи або посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яке відповідно до змісту статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є підставою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку (ст. 55 Закону № 796-ХІІ). Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Судом враховано, що на час звернення позивача до суду належність позивача до осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи 3 категорії ніким не оспорювалась, посвідчення серії НОМЕР_1 від 07.02.2012 не скасовано, не визнано недійсним, а отже є таким, що підлягає для застосування і надання пільг, встановлених Законом № 796-ХІІ. Однією із таких пільг є зменшення віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону №796-ХІІ.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постанові від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.

Суд відхиляє посилання відповідача на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.10.2024 у справі № 500/551/23, оскільки остання прийнята за інших фактичних обставин, зокрема, за умов відсутності у позивача посвідчення потерпілого від чорнобильської катастрофи.

Таким чином, наявність у ОСОБА_1 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 від 07.02.2012 є достатнім підтвердженням факту, що вона протягом 3 років до 01.01.1993 проживала у зоні гарантованого добровільного відселення.

Отже, наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення протягом того періоду часу, що необхідний для підтвердження права на зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ.

Враховуючи наведене, суд вважає необґрунтованим висновок відповідача про те, що ОСОБА_1 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення 00 років 10 місяців 03 дні.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.02.2024 № 53 про відмову у призначенні пенсії прийнято без урахування усіх істотних обставин, які мали значення для його прийняття, є необґрунтованим, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

При цьому суд акцентує увагу на відсутності підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії позивачу, оскільки наслідком розгляду заяви позивача про призначення пенсії є рішення від 07.02.2024 № 53, яке створює правові наслідки для позивача, а не бездіяльність.

З метою захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.01.2024 № 155 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Суд зауважує, що статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Отже, повноваження щодо призначення пенсії належить до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію є формою втручання у повноваження.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.

Враховуючи наведене, а також зважаючи на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області під час розгляду заяви позивача не виконано усі умови, визначені законом для прийняття рішення про призначення пенсії, оскільки не здійснено всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих документів, позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зменшенням пенсійного віку є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відтак позовні вимоги належить задовольнити частково.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн /а.с. 40/.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Водночас, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору є протиправне рішення відповідача, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі .

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області ( вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирська область, 10003, ) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.02.2024 № 53 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.01.2024 № 155 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол