Справа № 160/31647/24
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -
28 листопада 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)», в якій позивач просить суд:
Також, позивачем зазначено, що відповідачем було проведено обрахунок вислуги років без врахування вислуги, встановленої рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року у справі №160/9246/20.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
13.12.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що доводи позивача, на які він посилається в позовній заяві стосовно не зарахування відповідачем строку військової служби згідно з рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року №160/9246/20 до загального строку військової служби є неправдиві, оскільки позивачу був перерахований стаж служби на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року №160/9246/20 та станом на 10.02.2021 рік, встановлений стаж служби для виплати надбавки за вислугу років, 24 роки 11 місяців та позивачу була встановлена для виплати надбавка за вислугу років у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, яка передбачена Додатком 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704.
Зауважив, що відповідачем було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільнені позивачу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)» без урахування періоду попередньої служби, що відповідає пункт 4 глави 1 розділу ІІІ Порядку №925/5. Отже, заборгованість з виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні відсутня.
Звернув увагу на те, що індексація грошового забезпечення не є частиною грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільнені, тому підстави для нарахування та проведення доплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків відсутні. Також, одноразова грошова допомога при звільненні не є частиною щомісячного грошового забезпечення. Фінансування на дану виплату не затверджено кошторисом на відповідний рік, оскільки завчасно таке фінансування є безпідставним та неможливим.
Після виникнення підстав для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, а саме, наказу про звільнення ОСОБА_1 №303/OC-23 від 10.10.2023, із розрахованою вислугою років для нарахування одноразової грошової допомоги при звільнені із служби, яка склала 07 років 00 місяців, відповідні документи на проведення додаткового фінансування були направлені до Міністерства юстиції України. Лише після внесених зміни до кошторису було внесено зміни до плану асигнувань ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» на 2023 рік.
Отже, відповідач вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» є безпідставними, не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 03.10.2016 року, на посадімолодший інспектор 2 категорії відділу режиму і охорони.
Згідно з Наказом від 10.10.2023 року №303/ОС-23.10.10.2023 року, позивач був звільнений зі служби відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням).
Даним наказом позивачу встановлено вислугу років на день звільнення:
у календарному обчислені 26 (двадцять шість) років 1 (один місяць 29 (двадцять дев`ять) днів;
у пільговому обчислені 28 (двадцять вісім) років 06 (шість) місяців 01 (один) день;
для нарахування одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби, яка склала 07 (сім) років 00 (нуль) місяців 07 (сім) днів.
Як зазначив позивач, відповідачем не виплачено йому в повному обсязі одноразову грошову допомогу при звільненні.
Не погодившись із діями суб`єкта владних повноважень щодо ненарахування та невиплати в повному розмірі одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, позивач звернувся до суду з позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Положення пункту 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» не визнавалися не конституційними у встановленому порядку, є чинними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
В контексті розгляду спірних правовідносин таке рішення про визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу прийнято Кабінетом Міністрів України у формі Постанови №704.
Згідно з пунктом 9 Порядку №925/5, підставою для виплати грошового забезпечення особі рядового чи начальницького складу про призначення на штатну посаду, яка відноситься до його номенклатури, про присвоєння спеціального звання, встановлення конкретного розміру посадового окладу (тарифного розряду за посадою), підвищень до посадових окладів, надбавок та доплат, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 2 глави 1 розділу ІІІ Порядку №925/5, передбачено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Пунктом 4 глави 1 розділу ІІІ Порядку №925/5 передбачено, що особам рядового і начальницького складу у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які під час попереднього звільнення не набули права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 5 глави 1 розділу ІІІ Порядку №925/5, строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».
У разі звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби, які мають право на отримання грошової допомоги, до вислуги років для виплати їм одноразової грошової допомоги зараховується також період строкової військової служби.
Згідно з пунктом 6 глави 1 розділу ІІІ Порядку №925/5, до місячного грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, з якого нараховується ця грошова допомога, включаються:
для осіб рядового і начальницького складу, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати), встановлені на день звільнення зі служби, та премія, розрахована відповідно до пункту 22 розділу І цього Порядку.
Пунктом 8 глави 1 розділу ІІІ Порядку №925/5 встановлено, що строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги зазначається в наказі про звільнення особи рядового або начальницького складу, якій передбачена виплата цієї допомоги.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 03.10.2016 року, на посаді-молодший інспектор 2 категорії відділу режиму і охорони.
10.10.2023 року позивач був звільнений зі служби відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням) (Наказ від 10.10.2023 року №303/ОС-23).
Наказом встановлено вислугу років на день звільнення: у календарному обчислені 26 (двадцять шість) років 1 (один) місяць 29 (двадцять дев`ять) днів; у пільговому обчислені 28 (двадцять вісім) років 06 (шість) місяців 01 (один) день; для нарахування одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби, яка склала 07 (сім) років 00 (нуль) місяців 07 (сім) днів, що також підтверджується розрахунком вислуги років на пенсію, долученим до матеріалів справи.
Під час служби, згідно з наказом державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» від 16.02.2021 року №71/ОС-21, ОСОБА_1 був перерахований стаж служби на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року №160/9246/20 та станом на 10.02.2021 рік встановлений стаж служби для виплати надбавки за вислугу років складає 24 роки 11 місяців.
Пунктом 2 даного наказу, станом на 24.02.2021 рік, позивачу був встановлений стаж служби для виплати надбавки за вислугу років - 25 років 00 місяців.
На підставі перерахованого стаж служби, яка склала 25 років 00 місяців, позивачу була встановлена для виплати надбавка за вислугу років у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, яка передбачена Додатком 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704.
Суд зазначає, що оскільки ОСОБА_1 не вперше звільнявся з військової служби і при попередньому звільнені позивачу було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільнені, до спірних правовідносин, слід застосовувати «…пункт 4 глави 1 розділу ІІІ Порядку №925/5, особам рядового і начальницького складу у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які під час попереднього звільнення не набули права на отримання такої допомоги…».
Отже, позивачем при самостійному розрахунку було помилкова застосовано до спірних правовідносин «…пункт 2 глави 1 розділу ІІІ Порядку №925/5, особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби…».
Враховуючи вищезазначене, відповідачем було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільнені позивачу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)» без урахування періоду попередньої служби, що відповідає пункт 4 глави 1 розділу ІІІ Порядку №925/5.
Відтак, суд дійшов висновку, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні відповідачем порушено не було.
Доказів на підтвердження протилежного позивачем до суду не надано.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Однак, враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.
Такий висновок узгоджується з позицією, що викладена у постановах Верховного Суду від 19.03.2020 №820/5286/17 та від 30.04.2021 в справі №620/561/20.
В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку одноразової грошової допомоги призвело б до застосування для визначення її розміру знеціненого грошового забезпечення.
Підстави вважати виплату індексації одноразовим видом грошового забезпечення також відсутні.
Виходячи з вищезазначеного, неврахування відповідачем розміру індексації грошового забезпечення при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні призвело до виплати знеціненого грошового забезпечення та є протиправним, а тому такі виплати підлягають перерахунку.
За таких обставин, посилання відповідача на те, що суми індексації не входять до структури грошового забезпечення, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Також, суд зауважує, що відсутність механізму виплати індексації та належного фінансування не може позбавляти позивача права на отримання належних йому сум невиплаченого доходу (індексації).
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно із ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн., суд зазначає наступне.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).
Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження надання правової допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №520/9408/18).
На підтвердження надання правової допомоги суду були надані ордер на надання правничої допомоги, договір про надання правової допомоги №0511/3 від 05.11.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2178, платіжна інструкція на суму 6000 грн.
Враховуючи критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, ту обставину, що дана справа не є складною (за обсягом доказів), а також те, що витрати на оплату послуг адвоката мають бути дійсні, необхідні та обґрунтовані, приймаючи до уваги також і те, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти певні дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, враховуючи принципи добросовісності, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне присудити позивачу витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 500,00 грн.
Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частковою.
Визнати протипраними дії Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» щодо ненарахування та непроведення доплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби ОСОБА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник