Справа № 500/5406/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/5406/24 пров. № А/857/34064/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Кулабухової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року, головуючий суддя Осташ А.В., ухвалене о 16:25 год. у м. Тернопіль, повний текст якого складено 18.11.2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, третя особа - ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, в якому просив визнати протиправним рішення Кваліфікаційної комісії з питань видачі та анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника, оформлене протоколом від 21.03.2024 року №3, щодо звернення з поданням до Держгеокадастру про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 (кваліфікаційний сертифікат від 13.02.2013 року №002409); визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 28.03.2024 року №92 "Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів інженерів-землевпорядників" в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 13.02.2013 року №002409 інженера - землевпорядника ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що прийняті рішення про анулювання його кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника на підставі невідповідності законодавству вищезазначеної землевпорядної документації, є протиправними. Крім того, позивач вважав, що в даному випадку має місце притягнення його до дисциплінарної відповідальності поза межами строків визначених Кодексом Законів про працю України.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Кваліфікаційної комісії з питань видачі та анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника, оформлене протоколом від 21.03.2024 року №3, щодо звернення з поданням до Держгеокадастру про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 28.03.2024 року №92 "Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів інженерів-землевпорядників" в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 13.02.2013 року №002409 інженера -землевпорядника ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в діях ПП «Земля Поділля», вбачається порушення вимог законодавства, оскільки розроблення технічної документації із землеустрою відбулось без належних на те підстав та без врахування вимог статей 50 та 56 Закону України «Про землеустрій», а також частини другої та шостої статті 79-1, частини п`ятої статті 116 Земельного кодексу України. Також, нормами ЗУ «Про землеустрій» не визначено строк протягом якого на сертифікованого інженера-землевпорядника може бути накладено стягнення у вигляді анулювання відповідного кваліфікаційного сертифіката. Сформована у 2021 році сертифікованим інженером-землевпорядником земельна ділянка на замовлення ОСОБА_2 була сформована з численними порушенням норм, що регулюють діяльність у сфері землеустрою та ведення Державного земельного кадастру. Станом на час розгляду справи судом, ця земельна ділянка існувала відповідно це триваюче порушення до якого за жодних умов не можна застосовувати якісь строки «давності».

В судовому засіданні представники відповідача та третьої особи підтримали подану апеляційну скаргу, вважають оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Позивач та його представник заперечили проти апеляційної скарги, вважають оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.02.2013 року ОСОБА_1 видано кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника №002409, яким підтверджено його відповідність кваліфікаційним характеристикам професії та спроможність самостійно складати окремі види документації із землеустрою та документації з оцінки земель (крім експертної грошової оцінки земельних ділянок), виконувати топографо-геодезичні і картографічні роботи, проводити інвентаризацію земель, перевіряти якість ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень при здійсненні землеустрою.

Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області звернулось до Кваліфікаційної комісії з листом від 22.02.2024 року №21-19-0.181-84/90-24, в якому просило розглянути питання про позбавлення ОСОБА_1 сертифіката інженера-землевпорядника від 13.02.2013 року №002409.

За результатами розгляду листа Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Кваліфікаційна комісія з питань видачі та анулювання кваліфікаційного сертифіката землевпорядника ухвалила рішення, оформлене протоколом засідання від 21.03.2024 року №3, звернутися до Держгеокадастру України, зокрема, із поданням про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 від 13.02.2013 року №002409.

22.03.2024 року Кваліфікаційною комісією Держгеокадастру внесено подання №21-28-0.23-56/61-24-КФК про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 .

На підставі вказаного подання відповідачем видано наказ "Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів інженера-землевпорядника" №92 від 28.03.2024, відповідно до якого анульовано кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_1 від 13.02.2013 року №002409.

Позивач вважає рішення Кваліфікаційної комісії, викладене у формі протоколу від 21.03.2024 року №3, щодо звернення з поданням до Держгеокадастру про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 його кваліфікаційного сертифіката від 13.02.2013 №002409 інженера-землевпорядника та наказ Держгеокадастру від 28.03.2024 року №92 в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 13.02.2013 року №002409 інженера-землевпорядника незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірні рішення Кваліфікаційної комісії та наказ Держгеокадастру прийняті без дотримання встановлених законом вимог щодо строку притягнення особи до відповідальності, отже, не відповідають критеріям, визначеним у статті 2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини 19 статті 66 Закону України "Про землеустрій ", в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин (Закон № 858-IV), професійною діяльністю у сфері землеустрою можуть займатися особи, які мають вищу освіту за спеціальностями та кваліфікаціями у галузі знань землеустрою.

Інженеру-землевпоряднику, який склав кваліфікаційний іспит, видається кваліфікаційний сертифікат, що підтверджує відповідність інженера-землевпорядника кваліфікаційним вимогам та його спроможність самостійно складати окремі види документації із землеустрою та документації з оцінки земель, виконувати топографо-геодезичні і картографічні роботи, проводити інвентаризацію земель, перевіряти якість ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою.

Кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника анулюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин:

а) за зверненням сертифікованого інженера-землевпорядника;

б) у разі набрання законної сили рішенням суду про обмеження дієздатності особи (інженера-землевпорядника), визнання її недієздатною, безвісно відсутньою;

в) за поданням Кваліфікаційної комісії в разі встановлення факту порушення інженером-землевпорядником законодавства у сфері землеустрою відповідно до статті 68 цього Закону;

г) на підставі свідоцтва про смерть.

Кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника може бути також анульований за рішенням суду.

Рішення про зупинення дії чи анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника може бути оскаржено до суду.

Відповідно до статті 68 Закону № 858-IV особи, винні в порушенні законодавства у сфері землеустрою, несуть відповідальність згідно із законом.

Кваліфікаційна комісія за результатами розгляду письмових звернень заінтересованих осіб, замовників документації із землеустрою, органів державної влади та місцевого самоврядування, саморегулівних організацій у сфері землеустрою робить подання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, про позбавлення сертифікованого інженера-землевпорядника кваліфікаційного сертифіката (його анулювання) з таких підстав:

грубе порушення сертифікованим інженером-землевпорядником вимог положень нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою;

рішення суду за фактами неякісного проведення землеустрою сертифікованим інженером-землевпорядником;

наявність у сертифікованого інженера-землевпорядника непогашеної судимості за корисливі злочини;

з`ясування факту неправомірної видачі кваліфікаційного сертифіката.

На підставі подання Кваліфікаційної комісії про позбавлення сертифікованого інженера-землевпорядника кваліфікаційного сертифіката центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, приймає відповідне рішення та повідомляє його письмово у двотижневий строк після надходження відповідного протоколу засідання Кваліфікаційної комісії.

Рішення про позбавлення сертифікованого інженера-землевпорядника кваліфікаційного сертифіката може бути оскаржено в судовому порядку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для прийняття відповідачами рішення та наказу про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника слугувало те, що розроблення технічної документації із землеустрою в 2021 році відбулось без належних на те підстав та без врахування вимог статей 50 та 56 Закону України «Про землеустрій», а також частини другої та шостої статті 79-1, частини п`ятої статті 116 Земельного кодексу України.

У практиці, зокрема, адміністративного судочинства застосовується загальний принцип in dubio pro tributario (пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права): у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків особи у її взаємовідносинах з державою (в особі відповідних суб`єктів владних повноважень), тлумачення такого закону здійснюється на користь особи (суб`єкта приватного права).

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що з метою перевірки спірних рішень на відповідність критеріям, визначеним в статті 2 КАС України, необхідно встановити, до якого виду відповідальності належать заходи впливу, встановлені частиною другою статті 68 Закону №858-IV.

У теорії права виділяють конституційну, кримінальну, адміністративну, цивільну, дисциплінарну, матеріальну відповідальність. Критерієм видової класифікації заходів відповідальності має бути юридична природа відповідного правопорушення та характер шкоди, що ним спричинена.

Дисциплінарна відповідальність - це різновид юридичної відповідальності, що передбачає застосування спеціальних заходів або покарань (дисциплінарних стягнень) до особи, за вчинення нею дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні цією особою своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором або нормативно-правовими актами, що регулюють професійну діяльність такої особи.

Враховуючи наведене вище, дисциплінарну відповідальність (залежно від джерела правового регулювання) можна умовно поділити на два види: 1) загальну, яка врегульована нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та правилами внутрішнього трудового розпорядку і яка застосовується до всіх працівників, окрім тих, для кого дисциплінарна відповідальність визначена спеціальними актами законодавства; 2) спеціальну, яка передбачає застосування певних заходів впливу до осіб залежно від їхньої посади, специфіки роботи або характеру порушень і яка визначена спеціальними нормативно-правовими актами.

Закон не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені частиною другою статті 68 Закону №858-IV.

Кваліфікуючи вид цієї відповідальності, суд бере до уваги:

1) мету відповідальності - покарання особи за дії, вчиненні нею під час виконання своїх професійних обов`язків;

2) вид стягнення - анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника;

3) наслідок для винної особи - позбавлення можливості виконувати роботи, пов`язані з виготовленням документації із землеустрою;

4) джерело регулювання - спеціальний закон.

Верховний Суд у своїй постанові від 07 травня 2024 року у справі №160/20531/21 зробив висновок, що відповідальність, передбачена частиною другою статті 68 Закону №858-IV, належить до дисциплінарної відповідальності, та зазначив наступне.

Нормами Закону №858-IV не визначено строк протягом якого на сертифікованого інженера-землевпорядника може бути накладено стягнення у вигляді анулювання відповідного кваліфікаційного сертифіката, разом з тим, в силу положень частини шостої статті 7 КАС України, суд вважає, що в цьому випадку за аналогією підлягають застосуванню норми КЗпП України.

Відповідно до частини другої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Колегія суддів враховує, що юридична відповідальність є однією з форм захисту суспільства та держави від посягань на відповідні цінності, головними з яких відповідно до статті 3 Конституції України є людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека. При цьому, юридична відповідальність ґрунтується, у першу чергу, на державному примусі як специфічному впливі на поведінку особи, заснованому на організованій силі та спрямованому на безумовне виконання санкціонованих державою правил поведінки (норм права). Такий примус передбачає його регламентованість виключно законом, наявність чітко встановлених меж застосування та здійснення лише компетентним суб`єктом владних повноважень.

Мета застосування державою юридичної відповідальності до правопорушника зумовлена цілями, заради яких вона запроваджується. До таких основних цілей слід віднести такі:

охоронна - зупинити триваюче правопорушення (протиправний стан);

правозабезпечувальна - досягнути результату у формі приведення поведінки (діяльності) відповідного суб`єкта до стану правомірної;

правовідновлювальна (компенсаційна)- відновити порушене право потерпілого та компенсувати йому матеріальний і моральний збиток, заподіяний правопорушенням;

попереджувальна (превентивна) - попередити вчинення нових правопорушень з боку як самого правопорушника (приватна превенція), так і інших суб`єктів (загальна превенція);

процедурно-процесуальна - офіційно визнати правопорушника винним у здійсненні протиправного діяння;

виховна - перевиховати правопорушника шляхом забезпечення у нього сталого спрямування на неухильне дотримання норм права;

каральна (штрафна) - покарати правопорушника у формі понесення ним додаткових втрат, зокрема, й шляхом анулювання кваліфікаційного сертифікату.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 803/1122/17, від 05.03.2019 року у справі № 814/1049/18.

Суд апеляційної інстанції враховує, що до відповідальності у вигляді анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника позивача було притягнуто у строк понад два роки з моменту вчинення ним відповідних дій.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про те, що спірні рішення Кваліфікаційної комісії та наказ Держгеокадастру прийняті без дотримання встановлених законом вимог щодо строку притягнення особи до відповідальності, отже, не відповідають критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року у справі №500/5406/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич

Повний текст постанови складено 06.03.2025 року.