Справа № 600/898/24-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року м. Чернівці Справа № 600/898/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, другі відповідачі виконавчий комітет Чернівецької міської ради, Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради, Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради, Департамент транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради, Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради, Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Чернівецької міської ради щодо нездійснення обліку самовільно збудованої споруди (гаража) на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Чернівецьку міську раду взяти на облік самовільно збудовану споруду (гараж) на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Чернівецьку міську раду здійснити знесення самовільно збудованої споруди (гаража) на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 за рахунок коштів місцевого бюджету.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що вона є власницею та проживає у квартирі АДРЕСА_2 . На прибудинковій території житлового будинку розташований незаконно (самовільно) збудований гараж (сарай), який створює перешкоди у користуванні майном власникам багатоквартирного будинку, що зумовлює необхідність його знесення.

Однак необхідні дії щодо даного питання не здійснюються з боку Чернівецької міської ради.

Так, відповідно до п. 5 рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради від 28.03.2001 №38/3 постановлено начальнику ЖРЕП-7 знести протягом місяця самовільно побудовану споруду, згідно додатку №5.

Згідно Додатку №5 до рішення Виконкому № 38/3 від 28.03.2001 самовільно побудованою спорудою є цегляний гараж, який споруджено гр. ОСОБА_2 .

У подальшому було складено акт від 10.05.2001 про вручення попередження ОСОБА_2 про знесення цегляного гаражу, яке було отримано останнім.

Однак станом на час подання даної позовної заяви самочинно побудований гараж не знесений.

Оскільки за наслідками розгляду Чернівецькою міською радою не вдалося узгодити питання щодо процедури знесення самочинно збудованої споруди, позивачка вважає, що наявні підстави для задоволення позову.

За вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Чернівецька міська рада (далі - відповідач) подала до суду відзив, в якому заперечувала проти позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. В обґрунтування заперечень відповідач зазначав, що є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки до повноважень міської ради не належить знесення самочинно збудованих споруд. Дані повноваження належать до виконавчих органів місцевого самоврядування.

Ухвалою суду від 03.05.2024 залучено до участі у справі як другого відповідача виконавчий комітет Чернівецької міської ради.

Виконавчий комітет Чернівецької міської ради (далі другий відповідач) подав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування заперечень другий відповідач зазначав, що за заявою Чернівецької міської ради не встановлено приналежність, до якого майна належить збудована споруда у м. Чернівці по вул. Бережанській, 13-В, - безхазяйної речі чи самочинного будівництва. Крім того, другий відповідач вказував, що позивачем не надано до суду доказів вчинення перешкод у користуванні своєю власністю.

Ухвалою суду від 16.01.2025 залучено до участі у справі як других відповідачів Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради, Департамент урбаністики та архітектури міської ради, Департамент транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради, Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради, Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради.

Ухвалу суду від 16.01.2025 надіслано в електронному вигляді та доставлено 17.01.2025 в електронні кабінети Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради, Департамент урбаністики та архітектури міської ради, Департамент транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради, Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради, Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради подав до суду відзив, в якому, посилаючись на Положення про департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради, затверджене рішенням Чернівецької міської ради від 29.06.2023 № 1281, а також Правила благоустрою населених пунктів Чернівецької міської територіальної громади, затверджене рішенням Чернівецької міської ради від 29.06.2023 № 1281, заперечував проти позову. В обґрунтування заперечень другий відповідач зазначав, що змістовний аналіз вказаних нормативних актів дає підстави виснувати, що до функціональних обов`язків та завдань Департаменту не належить вчинення дій щодо демонтажу чи взяття на облік цегляних гаражів.

Департамент транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради направив на адресу суду відзив, в якому зазначав, що моніторинг порушень щодо розміщення незаконних (самовільно встановлених) об`єктів та їх демонтаж (2.7.21 Правил) стосується Департаменту лише в частині покладених на нього функціональних обов`язків, до яких не відноситься моніторинг встановлення чи демонтаж цегляних гаражів. Крім того, до функціональних обов`язків Департаменту не належить і взяття на облік самовільно збудовані споруди. З огляду на наведене, другий відповідач вважає, що Департамент транспорту та окремих питань комунального господарства не є належним відповідачем по даній справі.

У поданому до суду відзиві Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради зазначав, що відповідно до Правила благоустрою населених пунктів Чернівецької міської територіальної громади, Департамент виступає замовник послуг демонтажу та відновлення елементів благоустрою в частині демонтажу тимчасових споруд, малих архітектурних форм, літніх торгових майданчиків, тимчасових металевих гаражів, стаціонарних рекламних засобів, опор ЛЕП на території Чернівецької міської територіальної громади

Разом з тим, цегляна будівля (гараж) не належить до тимчасових споруд, малих архітектурних форм, літніх торгових майданчиків, тимчасових металевих гаражів, стаціонарних рекламних засобів, опор ЛЕП, яких Департамент може виступати замовником демонтажу. Крім того, до повноважень Департаменту не належать ведення обліку цегляних споруд.

Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради подало до суду відзив, в якому просило відмовити позивачу в задоволенні позову. Посилаючись на правила благоустрою населених пунктів Чернівецької міської територіальної громади, другий відповідач наголошував, що Управління є контролюючим органом Чернівецької міської територіальної громади з питань благоустрою, до повноважень якого не відноситься знесення чи взяття на облік самовільно збудованих споруд. Другий відповідач також стверджував, що Управління не здійснювало перевірки благоустрою на вулиці Бережанській 13-В. Крім того, в Управлінні відсутні будь-які документи (приписи, протоколи про адміністративні правопорушення, листи тощо) щодо розміщення вказаного гаражу на вулиці Бережанській 13-В.

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради подала до суду відзив, в якому зазначала, що в Інспекції відсутні повноваження щодо взяття на облік самочинно збудованих споруд.

В обґрунтування заперечень, другий відповідач зазначав, що посадовими особами Інспекції в межах компетенції було розглянуто заяву ОСОБА_1 з доданими до неї документами від 10.08.2023 щодо знесення самовільно збудованого гаража ОСОБА_2 , власником квартири АДРЕСА_3 на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 . Під час розгляду вказаного звернення та виходом на місце посадовими особами Інспекції було встановлено, що на території будинковолодіння АДРЕСА_4 розміщується цегляний гараж (сарай), при цьому, будівництво вказаної будівлі було здійснено самовільно ОСОБА_2 колишнім власником квартири АДРЕСА_5 , що підтверджувалось додатком № 5 до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради від 28.03.2001 №38/3.

Оскільки суб`єкт містобудування ( ОСОБА_2 ), який самочинно збудував гараж за адресою АДРЕСА_1 є померлим, у Інспекції станом на час розгляду звернення ОСОБА_3 , були відсутні підстави для здійснення заходів державного архітектурно будівельного контролю у порядку проведення позапланової перевірки за вищевказаною адресою з подальшим складанням документів за результатами її проведення, у тому числі видачі припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

Зважаючи на зазначене вище, Інспекція позбавлена можливості реалізації положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної», в частині подання позову до адміністративного суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням за невиконання вимог припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил у визначений строк для добровільного його виконання.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

На підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2000, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Івановою С.М., зареєстрованим в реєстрі за № 7980, позивачка придбала квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 22,3 кв.м., житловою площею 9,7 кв.м. (а.с. 11-12).

Пунктом 5 рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради від 28.03.2001 №38/3 вирішено начальнику ЖРЕП-7 знести протягом місяця самовільно побудовану споруду, згідно додатку №5 (а.с. 13).

Згідно додатку № 5 до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради від 28.03.2001 № 38/3 «Список власників квартир, самовільно побудовані споруди, яких підлягають знесенню», ОСОБА_2 , який проживає по АДРЕСА_6 , самовільно побудував на подвір`ї цегляний гараж. Підстава прийнятого рішення: порушено п.2.45. БКІП, розділ ІІ «Об`ємно-планувальних рішень» (а.с. 14).

Згідно акту від 10.05.2001, комісією вручено ОСОБА_2 попередження про знесення цегляного гаражу (а.с. 15).

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 29.06.2016 № 407/12 вирішено Департаменту житлово-комунального господарства міської ради, комунальному житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству № 6 i комунальному житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству № 9 зняти з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівців будинки з допоміжними приміщеннями, господарськими будівлями і спорудами, зазначені в додатках 1, 2, 3 і 4 до цього рішення, та внести відповідні зміни в облікові документи (а.с. 19-20).

Відповідно до додатку 3 рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 29.06.2016 № 407/12 до переліку триквартирних будинків, які знімаються з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівців разом з допоміжними приміщеннями, господарськими будівлями та спорудами і передаються з комунальної власності у спільну сумісну власність власникам квартир, віднесено будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 118,50 кв.м., житловою площею 63,00 кв.м. (а.с. 21).

Згідно акту від 15.07.2016 б/н, комісією на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 29.06.2016 № 407/12, позивачці передано у власність житловий будинок АДРЕСА_7 , загальною площею 22,3 кв.м., житловою площею 9,7 кв.м. (а.с. 22).

Судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що 10.07.2023 позивачка звернулася до Чернівецької міської ради із заявою про знесення самовільно збудованого гаража ОСОБА_2 , власником квартири АДРЕСА_3 на прибудинковій території АДРЕСА_1 . Вказана заява зареєстрована Чернівецькою міською радою 11.07.2023 за вх. № Ш-1273-01/10-09 та передана 14.07.2023 до розгляду Управлінню порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради, що підтверджується вх. № Ш-441/13/01-14 (а.с. 201 202, 203 - 207).

За наслідками розгляду звернення стосовно самовільно збудованого цегляного гаража в дворі за адресою за по АДРЕСА_1 , 25.07.2023 Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради направлено на адресу позивачки лист, в якому повідомлено, що 25.07.2023 під час обстеження за участю заявниці в дворі за вищевказаною адресою виявлено розміщення цегляної господарської споруди, а не гаража. В даному листі також роз`яснено про направлення для подальшого розгляду вказане звернення в Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю міської ради згідно повноважень (а.с. 16, 198 - 199).

З матеріалів справи видно, що заява позивачки про знесення самовільно збудованого гаража надійшла на адресу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради 28.07.2023 та зареєстрована за вх. № 110/18/01-10 (а.с. 201-202).

07.08.2023 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради направила на адресу позивачки листа, в якому повідомила, що під час розгляду вказаного звернення та виходом на місце посадовими особами Інспекції встановлено, що на території будинковолодіння АДРЕСА_1 розміщується цегляний гараж (сарай). При цьому, будівництво вказаної будівлі було здійснено самовільно ОСОБА_2 колишнім власником квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується додатком 5 до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради від 28.03.2001 № 38/3. Оскільки, зі слів заявниці, ОСОБА_2 є померлим, а відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (надалі Реєстр) щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_5 з 11.07.2023 є ОСОБА_4 , у Інспекції відсутні повноваження щодо здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю на вищевказаному об`єкті в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553.

У листі від 07.08.2023 також зазначено, що відповідно до даних Реєстру відсутня інформація щодо реєстрації об`єкта нерухомого майна за типом: гараж (сарай) або господарська будівля за адресою АДРЕСА_1 .

Зважаючи на вищенаведене, у листі від 07.08.2023 запропоновано Управлінню комунального майна Чернівецької міської ради дане питання розглянути з врахування положень ст. 335 Цивільного Кодексу України (а.с. 17-18).

В матеріалах справи міститься лист Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради від 13.03.2024, який адресований юридичному управлінню Чернівецької міської ради, в якому наведено інформацію аналогічну за змістом викладеним в листі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради від 07.08.2023. Крім того, в даному листі зазначено, що до Інспекції не надходили звернення щодо реєстрації/видачі документів декларативного та дозвільного характеру стосовно будівництва гаражу (сараю) на АДРЕСА_1 (а.с. 34).

Згідно листа Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради від 14.03.2024, станом на 14.03.2024 в цьому Управлінні відсутні будь-які документи та матеріали, щодо законності розміщення споруди (гаража) на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 (а.с. 35).

Із змісту листа Управління комунальної власності Чернівецької міської ради від 15.03.2024 видно, що відповідно до узагальненої бази даних орендарів комунального майна, що на праві власності належить Чернівецькій міській територіальній громаді, жодних договорів оренди (позички) нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 не укладалось, а нерухоме майно за вказаною адресою не належить на праві власності Чернівецькій міській територіальній громаді та не перебуває на балансі управління комунальної власності міської ради (а.с. 35 на звороті).

Вважаючи, що за наслідками розгляду заяви Чернівецькою міською радою не вирішено питання знесення самочинно збудованої споруди, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 41 Конституції передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 335 Цивільного кодексу України безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації.

Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Заява про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність територіальної громади за умов, визначених Кодексом, подається до суду за місцезнаходженням цієї речі органом, уповноваженим управляти майном відповідної територіальної громади (ст. 269 Цивільного процесуального кодексу України).

Таким чином, законодавство визначає особливі правила щодо набуття права власності на безхазяйні нерухомі речі.

Так, перш за все, ці речі мають бути взяті на облік як безхазяйні за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони знаходяться, з обов`язковим оголошенням про це у друкованих засобах масової інформації.

Законодавець визначив саме такий порядок задля того аби встановити власника або іншу особу, яка має право вимагати повернення такої речі, або ж заявити про свої права на вказану річ.

Необхідність постановки на облік речі як безхазяйної обумовлена також тим, що лише по закінченню чітко визначеного періоду - 1 року, що обчислюється з моменту взяття такої речі на облік, виникнуть правові підстави для визнання власником речі іншої особи.

Справа про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність територіальної громади розглядається судом за участі заявника з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб.

За позовом органу, правомочного управляти комунальним майном, суд за умови якщо не буде встановлено власника або іншу особу, яка має право вимагати повернення своєї власності чи не заявила про своє право на нерухоме майно, передає безхазяйну нерухому річ до комунальної власності.

При цьому, обов`язкову складову процедури набуття права власності на безхазяйну нерухому річ офіційне оприлюднення інформації про взяття нерухомої речі на облік органом державної реєстрації прав.

Зі змісту ч. 1 ст. 335 Цивільного кодексу України випливає, що лише те майно, яке не має власника або власник якого невідомий може вважатися безхазяйним.

В такому контексті поняття "не має власника" та "власник невідомий" об`єднує одна спільна категорія відсутня особа, яка б могла оспорити право власності на нерухоме майно.

З матеріалів справи видно, що п. 5 рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради від 28.03.2001 № 38/3 вирішено начальнику ЖРЕП-7 знести протягом місяця самовільно побудовану споруду ОСОБА_2 , який проживає по АДРЕСА_6 , а саме: цегляний гараж (підстава: порушено п.2.45. БКІП, розділ ІІ «Об`ємно-планувальних рішень» (а.с. 13, 14).

Згідно акту від 10.05.2001, комісією вручено ОСОБА_2 попередження про знесення цегляного гаражу (а.с. 15).

10.07.2023 позивачка звернулася до Чернівецької міської ради із заявою про знесення самовільно збудованого гаража ОСОБА_2 , власником квартири АДРЕСА_3 на прибудинковій території АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що за наслідками розгляду звернення стосовно самовільно збудованого цегляного гаража в дворі за адресою за по АДРЕСА_1 , Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради встановлено, що на території будинковолодіння АДРЕСА_1 розміщується цегляний гараж (сарай), самовільно збудований ОСОБА_2 колишнім власником квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується додатком 5 до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради від 28.03.2001 № 38/3.

Отже, за заявою позивачки не встановлено приналежність самовільно збудованого цегляного гаражу (сараю) до безхазяйної речі.

Крім того, суд вважає, що спірний цегляний гараж (сарай), самовільно збудований на території будинковолодіння АДРЕСА_1 , не є безхазяйним, оскільки згідно ст. ст. 186 та 381 ЦК України, розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди (сараї, гаражі, літні кухні) є приналежністю головної речі (будинку).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування", місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно зі ст. 10 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено статус сільських та селищних рад як органів місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно зі ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п. п. 1 п. "а" ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження: управління в межах, визначених радою, майном, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Приписами ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, облік відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форми власності та подання необхідних відомостей до бази даних національного фонду будівель відповідно до Закону України "Про енергетичну ефективність будівель".

Згідно положень ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме та нерухоме майно. Від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності органи місцевого самоврядування.

Підставою набуття права комунальної власності є передача майна комунальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування, та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад, передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають - право власності.

Статтею 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що Державний реєстр прав, серед іншого, повинен містити відомості про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Положеннями п. 85 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо взяття на облік безхазяйного нерухомого майна вносить до спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості. Датою та часом взяття на облік безхазяйного нерухомого майна вважаються дата та час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення щодо взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Як зазначалося вище, за наслідками розгляду заяви позивачки, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради не встановлено приналежність самовільно збудованого цегляного гаражу (сараю) до безхазяйної речі.

Оскільки вказаний об`єкт нерухомості не належить до безхазяйної речі, суд приходить до переконання, що у відповідача Чернівецької міської ради відсутні підстави для взяття на облік самовільно збудованого цегляного гаражу (сараю) та звернення до органу, що здійснює державну реєстрацію прав власності на нерухове майно із заявою про взяття безхазяйної речі на облік.

З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про визнання протиправною бездіяльність Чернівецької міської ради щодо нездійснення обліку самовільно збудованої споруди (гаража) на прибудинковій території будинку № 13-В на вул. Бережанській у м. Чернівці та зобов`язання Чернівецьку міську раду взяти на облік самовільно збудовану споруду (гараж) на прибудинковій території будинку № 13-В на вул. Бережанській у м. Чернівці є необґрунтованими та безпідставним, тому відмовляє в їх задоволенні.

Відмовляючи в задоволенні вказаних вимог, суд також враховує, що наведені положення норм матеріального права не передбачають взяття органом місцевого самоврядування на облік самовільно збудований об`єкт нерухомості як безхазяйну річ та звернення до органу, що здійснює державну реєстрацію прав власності на нерухове майно із заявою про взяття самовільно збудованої нерухомості як безхазяйної речі на облік, для подальшого оформлення права власності на нього та знесення такого об`єкту нерухомості.

Крім того, суд погоджується з позицією відповідача та других відповідачів, що вимога позивачки про визнання за Чернівецькою міською радою права власності на самовільно збудовану цегляну споруду гараж (сарай), суперечить вимозі про знесення вказаної споруди, оскільки перешкоджає конституційному праву володіння, користування та розпорядження майном як власником за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, при волі отримати майно у власність.

Стосовно позовної вимоги позивачки про зобов`язання відповідача здійснити знесення самовільно збудованої споруди (гаража) на прибудинковій території будинку №13-В на вул. Бережанській у м. Чернівці за рахунок коштів місцевого бюджету, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 373 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 376 ЦК України обумовлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об`єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Положеннями ч. 4 та 7 ст. 376 ЦК встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VI, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

У разі неможливості виконання рішення суду особою, яка здійснила таке самочинне будівництво (смерть цієї особи, оголошення її померлою, визнання безвісно відсутньою, ліквідація чи визнання її банкрутом тощо), знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється за рішенням суду за рахунок коштів правонаступника або за рішенням органу місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевого бюджету та в інших випадках, передбачених законодавством.

Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до положень ст. 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Пунктом 9 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 (далі - Порядок № 553) визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.

Під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю фіксування процесу проведення перевірки здійснюється з використанням фото, аудіо- та відеотехніки.

У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, щодо якого неможливо встановити суб`єкта містобудування, який будує чи збудував такий об`єкт, перевірка проводиться із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів Національної поліції. Документи, оформлені за результатами такої перевірки, надсилаються до відповідного органу Національної поліції для встановлення особи суб`єкта містобудування.

Згідно з п. 11 Порядку № 553 посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема: 1) безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню; 2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; 3) у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт. Підготовчі та будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам, стандартам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без набуття права на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності; 4) проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомок, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації; 8) отримувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; 11) здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням фото, аудіо- та відеотехніки.

Відтак, аналіз ст. ст. 38, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і ст. 376 ЦК України свідчить, що орган державного архітектурно-будівельного контролю за наявності обставин, передбачених абз. 1 ч. 1 ст. 38 цього Закону (у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою), уповноважений та зобов`язаний видати припис про усунення порушень, у тому числі шляхом знесення самочинного збудованого об`єкта особі, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або є його правонаступником. Цей припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу на звернення до суду на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у зв`язку з його невиконанням.

При цьому як припис про усунення порушень вимог містобудівного законодавства так і вимога про знесення самочинного будівництва повинна стосуватись особи, яка здійснила (здійснює) таке будівництво.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.07.2024 у справі № 420/6837/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 826/12372/17 за наслідками аналізу змісту частини 1 статті 38 та пункту 3 частини 4 статті 41 Закону № 3038-VI, статті 376 Цивільного кодексу України дійшла наступного висновку:

"…орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, уповноважений видати припис про усунення порушень, у тому числі шляхом знесення самочинного збудованого об`єкта. Цей припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу на звернення до суду на підставі ч. 1 ст. 38 вказаного Закону у зв`язку з його невиконанням".

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі № 826/7203/17.

У постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18 Верховний Суд дійшов наступного висновку:

"…У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.

В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України).

В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.

…Натомість, для висновку про задоволення позову у цьому випадку визначальним та достатнім є той факт, що відповідач здійснив будівництво без документів, що дають право на це, і без належно затвердженого проекту та не виконав вимоги зобов`язального припису, яким вимагалось усунути виявлені порушення".

У постанові Верховного суду від 14.02.2022 у справі № 826/7203/17 суд зробив висновок, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва, а у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, щодо якого неможливо встановити суб`єкта містобудування, який будує чи збудував такий об`єкт, перевірка проводиться із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів внутрішніх справ. Документи, оформлені за результатами такої перевірки, надсилаються до відповідного органу внутрішніх справ для встановлення особи суб`єкта містобудування.

Припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для його добровільного виконання може бути видано лише особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво.

Саме до особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, може бути звернено вимоги позову органу державного архітектурно-будівельного контролю про знесення самочинно збудованого об`єкта з подальшою компенсацію цієї особою витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Отже, положення ч. 1 ст. 38 Закону №3038-VI встановлює перелік юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у органу державного архітектурно-будівельного контролю повноваження на пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсації витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Зокрема, пред`явленню органом державного архітектурно-будівельного контролю позову передують такі дії:

1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта;

2) визначення такого об`єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою;

3) внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;

4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

Тобто, тягар доказування наявності вказаних фактів та умов покладається на суб`єкті владних повноважень, що звертається до суду, а їх перевірка покладена на суд.

Зверненню суб`єкта владних повноважень з адміністративним позовом про зобов`язання знести самочинне будівництва передує саме наявність вищезазначених обставин.

У постанові від 21.10.2020 у справі № 420/228/19 Верховний Суд висловив правові позиції про те, що залежно від ознак самочинного будівництва особи, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. При цьому знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила (здійснює), а також, за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду, зокрема, ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування та у разі неможливості здійснити перебудову такого будівництва.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного суду України, від 19.11.2014 № 6-180цс14, від 24.06.2015 № 6-381цс15 та Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 820/3183/16, від 06.03.2019 у справі № 814/2645/15, від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18.

Суд звертає увагу й на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 804/6104/14 та від 06.03.2019 у справі № 810/5680/15.

З огляду на наведене, суд погоджується з твердженнями відповідача та других відповідачів, що позивачка пред`являючи позов про зобов`язання відповідача здійснити знесення самовільно збудованої споруди (гаража) на прибудинковій території будинку № 13-В на вул. Бережанській у м. Чернівці за рахунок коштів місцевого бюджету обрала неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки з таким позовом може звернутися виключно суб`єкт владних повноважень. Тому позов цій частині не підлягає задоволенню.

Водночас, суд констатує, що розглядом справи по суті встановлено, що Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради належним чином не розглянута заява позивачки щодо знесення самовільно збудованого гаражу.

Так, відповідно до п. 1.1 Положення про Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради, затвердженого рішення міської ради VІІ скликання від 26.05.2016 № 248 (далі - Положення), Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю (надалі Інспекція) є виконавчим органом Чернівецької міської ради, підзвітна і підконтрольна міській раді, підпорядковується її виконавчому комітету і міському голові та діє на правах відділу в структурі виконавчих органів Чернівецької міської ради.

Основним завданнями Інспекції є реалізація відповідно до Закону повноважень у сфері державного архітектурно-будівельного контролю на території м. Чернівців є здійснення державного архітектурно-будівельного контролю у сфері містобудівної діяльності (п. 2.1 Положення).

Підпунктом 3.1.4 п. 3.1 Положення встановлено, що Інспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний архітектурно-будівельний контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації щодо об`єктів, розташованих у межах м. Чернівців.

Згідно п. 4.1.2, 4.1.3 та 4.1.6 Положення посадові особи Інспекції для виконання покладених на них завдань під час перевірки мають право: складати протоколи про вчинення правопорушень в сфері містобудування, протоколи про адміністративні правопорушення та акти перевірок, накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; залучати до проведення перевірок представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, експертних та громадських організацій (за погодженням з їх керівниками), фахівців галузевих науково-дослідних та науково-технічних організацій.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 29.06.2016 № 407/12 вирішено Департаменту житлово-комунального господарства міської ради, комунальному житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству № 6 i комунальному житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству № 9 зняти з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівців будинки з допоміжними приміщеннями, господарськими будівлями і спорудами, зазначені в додатках 1, 2, 3 і 4 до цього рішення, та внести відповідні зміни в облікові документи (а.с. 19-20).

Відповідно до додатку 3 рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 29.06.2016 № 407/12 до переліку триквартирних будинків, які знімаються з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівців разом з допоміжними приміщеннями, господарськими будівлями та спорудами і передаються з комунальної власності у спільну сумісну власність власникам квартир, віднесено будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 118,50 кв.м., житловою площею 63,00 кв.м. (а.с. 21).

Розглядом справи по суті встановлено, що за наслідками розгляду звернення позивачки стосовно самовільно збудованого цегляного гаража в дворі за адресою за по вул. Бережанській, 13-В, посадовими особами Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради виходом на місце встановлено, що на території будинковолодіння АДРЕСА_1 розміщується цегляний гараж (сарай). При цьому, будівництво вказаної будівлі було здійснено самовільно ОСОБА_2 колишнім власником квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується додатком 5 до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради від 28.03.2001 № 38/3.

За наслідками розгляду заяви, 07.08.2023 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради повідомила позивачку про відсутність у Інспекції повноваження щодо здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю на вищевказаному об`єкті в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553, оскільки ОСОБА_2 є померлим, а відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (надалі Реєстр) щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_5 з 11.07.2023 є ОСОБА_4 . Крім того, позивачку проінформовано, що відповідно до даних Реєстру відсутня інформація щодо реєстрації об`єкта нерухомого майна за типом: гараж (сарай) або господарська будівля за адресою АДРЕСА_1 .

Разом з тим, виявивши факт самочинного будівництва об`єкта (цегляний гараж (сарай)) Інспекція не вчинила жодних дій з метою встановлення правонаступника суб`єкта містобудування, усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб (в т.ч. позивачки), а саме: не перевірила можливість перебудови вказаного об`єкту, що є приналежністю головної речі, а у разі визнання неможливості перебудови такого об`єкту, не винесла припису про усунення правонаступником порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Твердження Інспекція стосовно відсутності у неї повноважень щодо здійснення заходів державного архітектурно будівельного контролю у порядку проведення позапланової перевірки за вищевказаною адресою з подальшим складанням документів за результатами її проведення, у тому числі видачі припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, у зв`язку з тим, що суб`єкт містобудування ( ОСОБА_2 ), який самочинно збудував гараж за адресою АДРЕСА_1 є померлим, суд відхиляє, оскільки це суперечить вимогам Закону № 3038-VI та Порядку № 553.

Зокрема, відповідно абз. 2 ч. 2 ст. 38 Закону № 3038-VI у разі неможливості виконання рішення суду особою, яка здійснила таке самочинне будівництво (смерть цієї особи, оголошення її померлою, визнання безвісно відсутньою, ліквідація чи визнання її банкрутом тощо), знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється за рішенням суду за рахунок коштів правонаступника або за рішенням органу місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевого бюджету та в інших випадках, передбачених законодавством.

У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, щодо якого неможливо встановити суб`єкта містобудування, який будує чи збудував такий об`єкт, перевірка проводиться із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів Національної поліції. Документи, оформлені за результатами такої перевірки, надсилаються до відповідного органу Національної поліції для встановлення особи суб`єкта містобудування (п. 9 Порядку № 553).

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази проведення Інспекцією за наслідками розгляду заяви позивачки перевірки, із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів Національної поліції згідно п. 9 Порядку № 533, з метою встановлення особи правонаступника суб`єкта містобудування.

Наведені вище обставини, на переконання суду, свідчать про невиконання посадовими особами Інспекції своїх обов`язків, передбачених ст. 38 Закону № 3038-VI, п. 12 Порядку № 553 щодо проведення у повному обсязі, об`єктивно та неупереджено державного архітектурно-будівельного контролю у межах повноважень, передбачених законодавством.

Посилання Інспекцією в листі від 07.08.2023 на те, що за наслідками розгляду заяви позивачки запропоновано управлінню комунального майна Чернівецької міської ради розглянути дане питання з врахування положень ст. 335 ЦК України, суд вважає безпідставним, оскільки положення ст. ст. 335 та 376 ЦК України не передбачають взяття органом місцевого самоврядування на облік самовільно збудований об`єкт нерухомості як безхазяйну річ та звернення до органу, що здійснює державну реєстрацію прав власності на нерухове майно із заявою про взяття самовільно збудованої нерухомості як безхазяйної речі на облік, для подальшого оформлення права власності на нього та знесення такого об`єкту нерухомості, як самовільно збудованого.

Надаючи оцінку вищенаведеному, суд виходить з приписів ст. 55 Конституції України, згідно якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на звернення до суду та способи судового захисту передбачено ст. 5 КАС України. Так, ч. 1 наведеної статті Кодексу встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи по суті Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради, як суб`єкт владних повноважень, не довела належними засобами доказування правомірність своїх дій (бездіяльності) щодо належного розгляду заяви позивачки від 10.07.2023 про знесення самовільно збудованого гаражу та здійснення державного-архітектурного контролю.

Згідно ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Оскільки під час судового розгляду встановлено, що подана позивачкою заява про знесення самовільно збудованого гаража не розглянута належним чином другим відповідачем (Інспекцією), з огляду на суть та характер спірних відносин, з метою ефективного захисту порушеного права позивачки, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність Інспекції щодо розгляду заяви позивачки від 10.07.2023 про знесення самовільно збудованого гаражу та зобов`язання Інспекцію повторно розглянути заяву позивачки від 10.07.2023 про знесення самовільно збудованого гаража, з урахуванням висновків суду, що окреслені у даному судовому рішенні.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору в даній категорії справи, розподіл судових витрат судом не проводиться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 14, 77, 139, 243 - 246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.07.2023 про знесення самовільно збудованого гаражу.

3. Зобов`язати Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2023 про знесення самовільно збудованого гаражу, з урахуванням висновків суду, що окреслені у даному судовому рішенні.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач Чернівецька міська рада (пл. Центральна, 1, м. Чернівці, );

другий відповідач - виконавчий комітет Чернівецької міської ради (пл. Центральна, 1, м. Чернівці, );

другий відповідач - Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради (м. Чернівці, вул. Якоба фон Петровича, 18);

другий відповідач - Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради (м. Чернівці, вул. Б. Хмельницького, 64-А, );

другий відповідач - Департамент транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради (м. Чернівці, вул. Чехова, 23, );

другий відповідач - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 7, );

другий відповідач - Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 176, ).

Суддя В.К. Левицький