Справа № 200/464/22
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року справа №200/464/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року (повне судове рішення складено 05 грудня 2024 року) у справі № 200/464/22 (суддя в І інстанції Загацька Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо відмови нарахувати та сплатити грошову компенсацію за невикористанні дні додаткових відпусток зі збереженням грошового забезпечення відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551-ХІІ) за 2016-2018, 2021 роки (в загальній кількості 56 діб) ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області внести зміни до наказу від 19.03.2021 №175о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, включивши до нього відомості про невикористані дні додаткових відпусток зі збереженням грошового забезпечення відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22.10.1993 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016-2018, 2021 роки (в загальній кількості 56 діб);

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 - грошову компенсацію за невикористанні дні додаткових відпусток зі збереженням грошового забезпечення відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ за 2016 - 2021 роки (в загальній кількості 56 діб);

- зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він проходив службу у відповідача, та наказом від 19.03.2021 № 175 о/с його звільнено за власним бажанням. Позивач вважає, що Головним управлінням неправомірно не проведено із ним усіх розрахунків при звільненні, зокрема не виплачено грошову компенсацію за невикористанні дні додаткових відпусток зі збереженням грошового забезпечення відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ за 2016-2021 роки (в загальній кількості 56 діб). Позивач просив врахувати, що право на отримання такої компенсації гарантоване Законом № 3551-ХІІ. Тому, з метою захисту своїх прав та інтересів, звернувся до суду із позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо відмови нарахувати та виплаті грошової компенсації за невикористанні дні додаткових відпусток зі збереженням грошового забезпечення відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ за 2016-2018, 2021 роки ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні дні додаткових відпусток зі збереженням грошового забезпечення відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ за 2016-2018, 2021 роки.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає таке.

Згідно з ч. 10 ст. 93 Закону № 580-VIII (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до статті 94 Закону № 580-VIII (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським визначено в Порядку та умовах виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції Україні 29.04.2016 за № 669/28799 (далі Порядок № 260). Пунктом 8 розділу III Порядку № 260 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби.

При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, спеціальним законодавством визначено підстави та порядок грошової компенсації за невикористану відпустку лише в році звільнення.

Проте, норми спеціального законодавства не містять положень про підстави, порядок і строки надання відпусток учасникам бойових дій, а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню загальне законодавство.

Додаткова відпустка учасникам бойових дій не належить до категорії щорічних і надається понад тривалість щорічної відпустки та інших видів відпусток. У разі невикористання зазначеної додаткової відпустки, її не можна перенести на наступний календарний рік, подовжити у разі хвороби працівника та ділити на частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Саме основна та додаткова щорічні відпустки, а також додаткова відпустка працівника, який має дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи, підлягають поділу на частини та грошовій компенсації.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

У відповіді на відзив відповідач фактично дублює позицію, висловлену в апеляційній скарзі, та просить долучити відповідь на відзив до матеріалів справи.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 по 19.03.2021 проходив службу в Головному управління Національної поліції в Донецькій області.

Позивач набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Наказом відповідача від 19.03.2021 № 175 о/с позивача звільнено з старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Донецькій області за власним бажанням.

Зокрема, з метою нарахування та виплати компенсації за вказані невикористані дні відпусток позивач 05.11.2021 звернувся із відповідною заявою до відповідача.

16.11.2021 відповідачем видано довідку № 4516/12/03-2021, в якій зазначено, що з згідно з обліками управління кадрового забезпечення ОСОБА_1 додаткову відпустку як учасник бойових дій використав за 2019 рік у період з 21.12.2019 до 03.01.2020 (наказ ГУНП в Донецькій області від 22.11.2019 № 506 о/с) та за 2020 рік у період з 21.12.2020 до 03.01.2021 (наказ ГУНП в Донецькій області від 21.12.2020 № 533 о/с). Рапортів останнього щодо надання додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2016-2018 та 2021 роки до підрозділів кадрового забезпечення не надходило. Наголошено на тому, що додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не належить до щорічних відпусток у зв`язку з чим відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закону України «Про відпустки» додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не переноситься на інший період (продовжується) у разі хвороби працівника, не переноситься на наступний календарний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією.

Листом відповідача від 01.12.2021 №К-216;262/26/02-2021 позивача повідомлено, крім іншого, про те, що відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи. Нарахування та виплату грошової компенсації учасникам бойових дій за невикористану додаткову відпустку законодавством не передбачено. Згідно інформації, наданої кадровим підрозділом, протягом 2016-2018 років заявник не використовував відпустки, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідні рапорти до кадрового підрозділу не надходили. Таким чином, грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за період з 2016 по 2018 не нараховувалась та не виплачувалась.

Вважаючи, що відповідачем протиправно не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, яка передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

До спірних правовідносин необхідно застосувати Закон України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР), Закон № 3551-ХІІ, Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), Порядок № 260.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

За приписами пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Частиною першою статті 92 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (частина друга статті 92 Закону № 580-VIII).

Відповідно до частин першої та другої статті 93 Закону № 580-VIII, яка регулює питання обчислення тривалості відпусток, тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Згідно із частиною восьмою статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Частиною одинадцятою статті 93 Закону № 580-VIII визначено, що за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Отже, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарному році.

Відповідно до частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 8 розділу III Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (абзац восьмий пункту 8 розділу III Порядку № 260).

З системного аналізу вищевикладених норм місцевий суд дійшов правильного висновку, що у випадку звільнення поліцейських - учасників бойових дій - їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 805/5111/15-а.

Як слідує з матеріалів справи, позивач має статус учасника бойових дій з 2016 року. Відповідно, починаючи з 2016 року позивач має право на додаткову відпустку як учасник бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з наявних в матеріалах справи довідок ГУНП в Донецькій області позивачу в 2016, 2017, 2018 та 2021 роках додаткова відпустка як учаснику бойових дій не надавалась.

Таким чином, при звільненні зі служби в поліції позивач мав право на отримання компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасник бойових дій за 2016, 2017, 2018 та 2021 роках, а відповідач безпідставно не вказав про це в наказі про звільнення позивача, не нарахував та не виплатив грошову компенсацію.

Слід зазначити, що норми Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, тому суд відхиляє як безпідставні твердження представника відповідача, що Законом № 580-VIII та Порядком № 260 передбачена компенсація лише за невикористану відпустку у році звільнення.

Щодо твердження відповідача про те, що позивач не звертався до відповідача з заявою чи рапортом про надання йому додаткової відпустки, як учаснику бойових дій чи компенсації за неї.

Порядком № 260 та Порядком № 580 не встановлено особистого звернення поліцейського з відповідним рапортом про виплату йому грошової компенсації, оскільки грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки виплачується разом з компенсацією за невикористані дні щорічної основної відпустки. Вирішальним при виплаті вказаної компенсації є невикористання днів відпусток на час звільнення поліцейського.

На підставі зазначеного, місцевий суд правильно критично оцінив доводи відповідача про те, що позивач не звертався з відповідним рапортом щодо надання йому додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, чи грошової компенсації за неї.

Таким чином, під час звільнення зі служби, із позивачем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, чого відповідачем здійснено не було.

Посилання відповідача на те, що позивач надав копію трудової книжки без запису про звільнення, що унеможливлює встановлення працевлаштування позивача протягом березня-грудня 2021 року, є безпідставними з мотивів викладених у рішенні. Крім того, відповідачем доказів зворотного суду не надано.

Таким чином, на момент звільнення позивача, відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ за 2016, 2017, 2018 та 2021 роки, а отже позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористанні дні додаткових відпусток зі збереженням грошового забезпечення відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ за 2016-2018, 2021 роки, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як наслідок, задоволенню також підлягає позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористанні дні додаткових відпусток зі збереженням грошового забезпечення відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ за 2016-2018, 2021 роки.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі № 200/464/22 залишити без змін.

Повне судове рішення 06 березня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук