Справа № 580/12494/24
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року справа № 580/12494/24
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з адміністративним позовом до Апарату Верховної Ради України (01008, м. Київ, вул. М.Грушевського, 5) в якій позивач просить:

-визнати неправомірною бездіяльність Апарату Верховної Ради України, яка проявилася в тому, що перший заступник керівника управління з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Соболь С., розглянувши запит на інформацію від 12 грудня 2024 року, не надав завірену копію розпорядчого акту, яким створено Апарат Верховної Ради України;

-зобов`язати Апарат Верховної Ради України надати розпорядчий акт, яким створено Апарат Верховної Ради України;

-визнати неправомірною бездіяльність Апарату Верховної Ради України, яка проявилася в тому, що перший заступник керівника управління з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Соболь С., розглянувши запит на інформацію від 12 грудня 2024 року, не проінформував про те, чи Апарат Верховної Ради України зареєстрований у встановленому законом порядку;

-зобов`язати Апарат Верховної Ради України проінформувати про те, чи Апарат Верховної Ради України зареєстрований у встановленому законом порядку;

-визнати неправомірною бездіяльність Апарату Верховної Ради України, яка проявилася в тому, що перший заступник керівника управління з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Соболь С., розглянувши запит на інформацію від 12 грудня 2024 року, не надав завірену копію розпорядчого акту, яким створено Верховну Раду України;

-зобов`язати Апарат Верховної Ради України надати розпорядчий акт, яким створено Верховну Раду України;

-визнати неправомірною бездіяльність Апарату Верховної Ради України, яка проявилася в тому, що перший заступник керівника управління з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України Соболь С., розглянувши запит на інформацію від 12 грудня 2024 року, не проінформував про те, чи Верховна Рада України зареєстрована у встановленому законом порядку;

-зобов`язати Апарат Верховної Ради України проінформувати про те, чи Верховна Рада України зареєстрована у встановленому законом порядку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, будучи розпорядником та володіючи публічною інформацією, протиправно відмовив у наданні інформації згідно запиту від 12.12.2024.

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог в наслідок відсутності саме запиту на інформацію.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.

12.12.2024 ОСОБА_1 засобами електронної пошти звернувся до Апарату Верховної Ради України із запитом на інформацію. У запиті вказано, що 28 листопада 2024 року Апаратом Верховної Ради України було надано відповідь №09/13-2024/265714 на запит від 24 листопада 2024 року в якій значиться, що Верховна Рада України є юридичною особою публічного права, проте не зареєстрована в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України в силу свого конституційно-правового статусу.

У запиті на інформацію від 12.12.2024 позивач просив:

-надати завірену копію розпорядчого акту, яким створено Апарат Верховної Ради України;

-проінформувати про те, чи Апарат Верховної Ради України зареєстрований у встановленому законом порядку;

-надати завірену копію розпорядчого акту, яким створено Верховну Раду України;

-проінформувати про те, чи Верховна Рада України зареєстрована у встановленому законом порядку.

Листом управління з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України від 13.12.2024 за №09/13-2024/281087 позивача повідомлено про те, що у задоволенні його звернення відмовлено, у зв`язку з тим, що надання відповіді на звернення позивача потребує проведення додаткового змістовного аналізу правових норм, що містяться у чинному законодавстві, тобто створення нової інформації. Тому, звернення позивача не є запитом на публічну інформацію в силу положень Закону України «Про доступ до публічної інформації».

На думку позивача, відповідь не є належним розглядом його запиту, оскільки не містила запитуваної інформації, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Положення ст. 40 Конституції України гарантують кожній особі право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових службових осіб цих органів, що зобов`язанні розглядати звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI), та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону №2939-VI метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Положеннями ч. 1 - 4 ст. 19 Закону №2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1)розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2)інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3)особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4)не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду (ч. 1 ст. 23 Закону №2939-VI).

Згідно встановлених обставин, підставою звернення позивача з цим позовом до суду слугувало те, що Апарат Верховної Ради України не надав (відмовив у наданні) на його запит від 12.12.2024 запитувану інформацію.

Аналізуючи положення законодавства вбачається, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №9901/925/18).

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати та/або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі здійснення ним своїх владних управлінських функцій. У подальшому володіти цим продуктом може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI).

Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям «відображеності та задокументованості» і є публічною.

Зі змісту запиту вбачається, що позивача цікавить інформація про розпорядчі акти, якими створено Апарат Верховної Ради України та Верховну Раду України і проінформувати про те, чи зареєстровані вони у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що позивач звернувся із запитом, надання відповіді на який потребує проведення додаткового змістовного аналізу правових норм, тобто створення нової інформації на цей запит, яка не є (і не повинна бути відповідно до чинного законодавства) відображена чи задокументована будь-якими засобами інформації, а потребує створення нової.

Отже, звернення позивача за своєю суттю не є запитом на інформацію у розмінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки не передбачає надання уже відображеної та задокументованої інформації будь-якими засобами.

Аналогічні висновки викладені у рішеннях Верховний Суду від 25.10.2021 у справі №9901/390/21, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2022, від 19.05.2022 у справі №9901/502/21.

При чому, на звернення позивач отримано відповіді належного змісту та у встановлені законодавством строки, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною відмову відповідача надати інформацію на запит та задоволення позивних вимог.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 134, 241-246, 255, 263, 295, 370 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя Петро ПАЛАМАР