Справа № 520/29442/23
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2025 р. № 520/29442/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням ухвали судді від 06.11.2023, просить суд:

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 450 о/с від 05.10.2023 про переміщення з посади начальника відділення поліції № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання № 3 ГУНП в Харківській області;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області поновити на посаді начальника відділення поліції № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області з 05.10.2023;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 200 000,00 (двісті тисяч гривень 00 копійок).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуваний наказ №450 о/с від 05.10.2023 є протиправним, безпідставним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу діяв з порушенням вимог законодавчих актів.

Ухвалою судді від 06.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу в частині вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції у Харківській області нарахувати та сплатити додаткову грошову винагороду згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 за період з серпня по грудень 2022 року (включно) за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді від 06.11.2023 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано в Головного управління Національної поліції в Харківській області всі матеріали, на підставі яких прийнято оскаржуваний наказ №450 о/с від 05.10.2023 відносно ОСОБА_1 , довідку про середній розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 перед звільненням.

Представником відповідача 13.11.2023 через систему «Електронний суд» було подано заяву, в якій відповідач зазначив, що в нього відсутня можливість надати до суду довідку про середній розмір грошового забезпечення позивача перед звільненням, оскільки ОСОБА_1 не був звільнений з поліції, а на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 05.10.2023 № 450 о/с був переміщений з посади начальника відділення поліції № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання № 3 ГУНП в Харківській області.

Ухвалою суду від 17.11.2023 зупинено провадження по справі до набрання рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/16482/23 законної сили.

Представником відповідача 22.11.2023 надано до суду відзив на позов, в якому останній зазначив, що ГУНП в Харківській області є територіальним органом Національної поліції України та його територією обслуговування є вся Харківська область. Отже, ОСОБА_1 був поновлений на посаді начальника відділення поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області з 07.07.2023 та в подальшому переміщений на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання № 3 ГУНП в Харківській області. Отже, переміщення його до ІТТ № 3 не є зміною території обслуговування, бо вказаний підрозділ знаходиться на території Харківської області, є структурним підрозділом ГУНП в Харківській області. Крім того, відповідачем зазначено, що в своїй позовній заяві ОСОБА_1 обмежився лише загальними посиланнями на дії відповідача та завданням моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами факту наявності такої шкоди. Крім того, ОСОБА_1 не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб ГУНП в Харківській області, які діяли в рамках чинного законодавства України та моральною шкодою, на яку вказує позивач. Крім того, не надано належного обґрунтування заявленого ним розміру компенсації моральної шкоди саме у сумі 200 000,00 грн. У зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач 28.11.2023 подав до суду відповідь на відзив, в якому підтримав заявлені позовні вимоги та посилався на незастосування відповідачем ст. 32,33 КЗпП України, якими передбачена безпосередня згода поліцейського. Також, позивач зазначив, що посада начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області має граничне спеціальне звання підполковник поліції, а посада начальника ізолятора тимчасового тримання №3 ГУНП в Харківській області майор поліції, що є порушенням ст. 65 ЗУ «Про національну поліцію».

Ухвалою суду від 19.02.2024 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.03.2024 клопотання позивача про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження по справі № 520/29442/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі № 520/16482/23.

Ухвалою суду від 17.02.2025 заяву Головного управління Національної поліції в Харківській області про поновлення провадження у справі - задоволено. Поновлено провадження в адміністративній справі № 520/29442/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії.

Так, з програми "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 у справі № 520/29442/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Скасовано наказ ГУ НП в Харківській області №300 о/с вiд 07.07.2023 про переміщення з посади начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання №3 ГУ НП в Харківській області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області.

Зобов`язано ГУ НП в Харківській області нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення в розмірі, передбаченому згідно з штатним розписом для посади начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області за період з 11.03.2022 по 21.09.2023. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області та в частині виплати грошового забезпечення в розмірі, передбаченому згідно з штатним розписом для посади начальника відділення поліції №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області в межах суми стягнення за один місяць, звернуто до негайного виконання.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 скасовано в частині задоволення позову та ухвалено у цій частині рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року у справі №520/16482/23 залишено без змін.

Судом, при дослідженні матеріалів справи, встановлено наступні обставини.

Позивач був прийнятий на службу в поліції та проходив її на підставі Закону №580-VIII). Цим законом визначаються правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 07.07.2023 № 300 о/с (який був предметом розгляду в межах справи №520/16482/23) ОСОБА_1 переміщено на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання № 3 ГУ НП в Харківській області, звільнивши з посади начальника відділення поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Харківській області.

Переміщення майора поліції ОСОБА_1 відбулося на підставі подання заступника начальника ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 від 06.07.2023 на підставі ч. 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію».

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 по справі № 520/16482/23 в частині, що підлягало негайному виконанню, наказом ГУНП в Харківській області від 04.10.2023 № 441 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділення поліції № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області з 07.07.2023.

Заступником начальника ГУНП в Харківській області Болвіновим С.П. було підготовлено відповідне подання від 04.10.2023, з якого вбачається, що у зв`язку з відсутністю в ІТТ № 3 (м. Вовчанськ) досвідченого керівника, який має великий досвід та навички роботи на керівних посадах та термінова необхідність заповнення вакантної посади (керівника ІТТ № 3) досвідченим офіцером, враховуючи високі фахові ділові, професійні, особисті якості майора поліції ОСОБА_1 , останній був обраний керівництвом ГУНП в Харківській області для заповнення вакантної посади начальника ізолятора тимчасового тримання № 3 ГУНП в Харківській області (а.с.104-106).

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 05.10.2023 № 450 о/с ОСОБА_1 на підставі частини 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщено на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання № 3 ГУНП в Харківській області, звільнивши з посади начальника відділення поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області (а.с.103).

Позивач, не погодившись із вказаним наказом, звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 580-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (частина перша статті 2 Закону № 580-VIII).

Відповідно до норм частини першої статті 17 Закону № 580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки» (стаття 64 Закону № 580-VIII).

Поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (пункт 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII).

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут Національної поліції) службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону № 580-VIII, зобов`язує поліцейського безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Частиною першою статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції визначено, що поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

У разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості (стаття 24 Закону № 580-VIII).

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону № 580-VIII).

Згідно із частиною третьою статті 59 Закону № 580-VIII, рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (частина четверта статті 59 Закону №580-VIII).

За приписами частини першої статті 60 Закону № 580-VIII, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Так, щодо переміщення позивача на іншу посаду, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями пункту 2 частини першої статті 65 Закону № 580-VIII, переміщення поліцейських здійснюється: на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону.

Частиною другою статті 65 Закону № 580-VIII, передбачено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліцій нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Відповідно до змісту частини сьомої статті 65 Закону № 580-VIII, переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Згідно з приписами частини восьмої статті 65 Закону № 580-VIII, переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський (частина дев`ята статті 65 Закону № 580-VIII).

Судом встановлено, що наказ про переміщення позивача на іншу посаду відповідач мотивував тим, що на теперішній час виникла нагальна потреба в комплектуванні досвідченими фахівцями посад у підрозділах ГУНП в Харківській області, які знаходяться на деокупованій території. На території обслуговування ІТТ №3 (м. Вовчанськ) існує необхідність у проведенні стабілізаційних заходів, забезпеченні публічного порядку та безпеки на деокупованих територіях. У зв`язку із тим, що майор поліції ОСОБА_1 має досвід та навички роботи, наявність у нього високих фахових ділових, професійних, особистих якостей, він був обраний керівництвом ГУНП в Харківській області для заповнення вакантної посади начальника ІТТ № 3 ГУНП в Харківській області.

При цьому відповідач керувався положенням частини першої статті 3 Закону України від 15.03.2022 № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ) про те, що у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою.

Так, позивач у відповіді на відзив зазначив, що суб`єкт владних повноважень суперечить собі в частині посилання на норму ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки відповідачем у поданні про переміщення на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання №3 ГУНП в Харківській області вказано, що територія Вовчанської громади розташована у Чугуївському районі Харківської області, який межує з РФ та піддається постійним артилерійським та ракетним обстрілам, що ведуться з країни агресора.

Однак, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що його переведено на територію, де ведуться активні бойові дії.

Так, місцем дислокації особового складу ІТТ № 3 ГУНП в Харківській області визначено м. Вовчанськ Харківської області, що вбачається з подання про переміщення на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання №3 ГУНП в Харківській області від 04.10.2023 (а.с.104-106).

Відповідно до підпункту 1.8 пункту 1 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, Вовчанська міська територіальна громада з 13.09.2022 внесена до переліку територій можливих бойових дій, а не активних.

Як було зазначено, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, зобов`язує його бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України.

У разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості (частина 2 статті 24 «Додаткові повноваження поліції» Закону № 580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Відповідно до покладених на неї завдань, поліція, зокрема бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості (пункт 24 частини першої статті 23 Закону №580-VIII).

Щодо посилань позивача на постанови Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №420/5192/18, від 30.09.2020 у справі № 640/20160/18, від 11.08.2020 у справі №620/2624/19, від 12.05.2022 у справі №400/2741/19, суд зазначає наступне.

Так, у вказаних постановах викладено висновки щодо необхідності застосування до працівників поліції приписів статті 32 КЗпП України у випадку переміщення (переведення) на службу в іншу місцевість.

Верховний Суд, у зазначених вище постановах, зазначив, що для цілей застосування статті 65 Закону № 580-VIII поняття «переміщення» та «переведення» є тотожними й під ними розуміється зміна таких умов служби в поліції як посада (посадових обов`язків) та/або місця несення служби. Закон № 580-VIII встановлює підстави переміщення поліцейського та осіб, які можуть ініціювати переміщення, проте ним не визначено, чи вимагається згода поліцейського на таке переміщення.

Беручи до уваги, що Законом №580-VIII не врегульовано питання щодо порядку переміщення поліцейського на рівнозначну, вищу або нищу посаду в іншій місцевості, у цій частині до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення трудового законодавства.

Статтею 32 КЗпП України встановлено можливість переведення в іншу місцевість тільки за згодою працівника, за винятком тимчасового переведення та в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, переміщення поліцейського на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби в іншу місцевість, можливо за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення. Для цілей застосування статті 32 КЗпП України, в контексті спірних правовідносин, іншою місцевістю є інший населений пункт, у тому числі в межах однієї області.

Суд зазначає, що положення статті 65 Закону №580-VIII, в редакції, яка діє на період воєнного стану, не передбачають надання згоди поліцейського при переведенні його на службу в іншу місцевість. Таке переведення (переміщення) здійснюється виключно в інтересах служби і незалежно від волі поліцейського. Окрім того, трудове законодавство підлягає застосуванню виключно у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні питання або коли про це зазначено у спеціальному законі.

Отже, нормативне регулювання у справах №420/5192/18, №620/2624/19, №400/2741/19, №640/20160/18 є відмінними від даної справи. Обставини у справі № 620/3663/19 не є релевантними до цієї справи, оскільки Верховний Суд у постанові від 25.05.2023 виснував, що висновок судів попередніх інстанцій щодо протиправності оскаржуваного наказу про переміщення позивача з підстави ненадання останнім згоди на таке переміщення не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що положення статей 32, 33 КЗпП України не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Щодо доводів позивача про обов`язковість наявності згоди поліцейського на переведення його на іншу посаду, у тому числі й у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, суд зазначає наступне.

З метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії режиму воєнного стану та з метою врегулювання питань діяльності поліції передусім в умовах воєнного стану Законом України від 15.03.2022 №2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», який набрав чинності з 01.05.2022 та діє тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України, внесено зміни до Закону №580-VIII.

За приписами абзацу другого частини восьмої статті 65 Закону №580-VIII (у редакції Закону від 15.03.2022 №2123-IX) поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Крім того, Законом від 15.03.2022 №2123-IX частину першу статті 60 Закону №580-VIII викладено в новій редакції, згідно з якою відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Суд зазначає, що на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України, згода поліцейського на переміщення на іншу посаду, не є обов`язковою за умови, якщо це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Саме з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану було встановлено для поліцейських обов`язок проходження служби там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника поліції, в результаті і виникає у керівника ГУНП необхідність у негайному відновленні та підтриманні функціонування органів поліції для забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, що узгоджується з висновками, сформульованими у постанові Верховного Суду у постанові від 25.05.2023 у справі №620/3663/19.

Доцільно зауважити, що переведення позивача слугувало не тільки цілям, поставленим керівництвом держави перед Національною поліцією України, та необхідністю виконання завдань поліції, передбачених Законом № 580-VIII, а й мало на меті забезпечення дотримання прав і свобод людей, гарантованих їм Конституцією України, отже не може бути визнаним неефективним, або таким, що не відповідає інтересам служби.

Таким чином, твердження позивача, що відсутність попередньої згоди на переведення в іншу місцевість є підставою для скасування спірного наказу, не можна вважати обґрунтованим.

Щодо доводів позивача про переміщення його не на рівнозначну посаду, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 65 Закону № 580-VIII посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Зі змісту статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейського на рівнозначну посаду в поліції з метою забезпечення більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, можливе за умови, якщо спеціальне звання за займаною ним посадою відповідає спеціальному званню посади, на яку він переміщується.

Відповідно до частини другої статті 80 Закону № 580-VIII граничні спеціальні звання молодшого, середнього складу поліції за штатними посадами встановлюються керівником поліції.

Судом встановлено, що на день прийняття оскаржуваного наказу № 450 о/с від 05.10.2023 майор поліції ОСОБА_1 обіймав посаду начальника відділу поліції №1 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області.

Спірним наказом позивача переведено на посаду начальника ІТТ №3 ГУНП в Харківській області.

Суд враховує, що відповідно до Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань, затвердженого наказу Національної поліції України від 04.12.2015 №142, посадам «начальник відділу» і «начальник ізолятора» відповідає граничне спеціальне звання «майор поліції». Отже, вказані посади є рівнозначними.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги доводи позивача.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі №520/16482/23.

Окрім того, вказаною постановою було залишено без змін постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023, якою рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 скасовано в частині задоволення позову та ухвалено у цій частині рішення про відмову в задоволенні позову позивача.

Відповідно до ч. 4. ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з огляду на висновки постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі №520/16482/23, позивач вважається таким, що переміщений на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання № 3 ГУНП в Харківській області наказом ГУНП в Харківській області від 07.07.2023 № 300 о/с.

Тобто, фактично у справі № 520/29442/23 відсутній предмет спору, оскільки позивач проходить службу на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 07.07.2023 № 300 о/с, який було визнано чинним у судовому порядку.

Посилання позивача в додаткових поясненнях від 18.02.2025 на те, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №520/16482/23 не було взято до уваги та не досліджено застосування судами статей 32, 33 КЗпП України у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12.05.2022 у справі № 400/2741/19, від 17.10.2019 у справі № 420/5192/18, від 30.09.2020 у справі № 640/20160/18, 11.08.2020 у справі № 620/2624/19, від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19, а також постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі № 21-8а15 суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи можуть бути перевірені в порядку касаційного оскарження.

Враховуючи вищевикладене, не встановивши під час судового розгляду факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача та протиправності оскаржуваних наказів відповідача, суд не вбачає правових підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду щодо правомірності оскаржуваних наказів та дій відповідача не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області № 450 о/с від 05.10.2023, то позовні вимоги про поновлення позивача на службі в поліції та стягнення на користь позивача моральної шкоди, які є похідними, також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255-262, 295, пп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН