Справа № 200/1184/25
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року Справа№200/1184/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління юстиції (Донецька область, м. Краматорськ, вул. Академічна, буд. 20 ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління юстиції в якому просила постанову заступника начальника Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Сокор О.В. про відкриття виконавчого провадження №76966702 від 27.01.2025 року скасувати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що виконавче провадження №76966702 було відкрито на підставі виконавчого документа, який не набрав законної сили.

Зокрема представник позивача зазначає, що виконавчий документ, дата набуття законної сили якого 08.11.2024 року, законної сили не набув так як 06.11.2024 року був оскаржений. При цьому представник наголошує, що факт оскарження виконавчого документу був достеменно відомий органу, який цей документ прийняв, так як перед поданням позовної заяви до суду її копія була доставлена до зареєстрованого електронного кабінету ІНФОРМАЦІЯ_1 в ЄСІТС.

Крім цього представник позивача звертає увагу, що спірна постанова прийнята органом ДВС, повноваження якого не поширюються на Краматорську територіальну громаду.

Ухвалою від 24.02.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі.

26.02.2025 року відповідач через канцелярію суду надав відзив, згідно змісту якого зазначив, що виконавчий документ на момент відкриття виконавчого провадження відповідав всім вимогам передбаченим ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження». При пред`явленні виконавчого документа до відділу, жодної інформації, щодо його оскарження у судовому порядку ні стягувачем ні боржником надано не було.

Тому, 27.01.2025 керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (виконавче провадження № 76976702).

Щодо здійснення виконавчих дій без урахування місця реєстрації позивача відповідачем пояснень не надано.

Відтак відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 №1777 від 28.10.2024 року громадянку ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. В постанові зазначено, що вона набирає законної сили після закінчення строку оскарження з 08.11.2024 року.

Заявою від 19.12.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до відповідача щодо відкриття виконавчого провадження за постановою №1777 від 28.10.2024 року.

27.01.2025 року заступником начальника Донецького ВДВС у Донецькому районі Донецької області Сокор О.В. відкрито виконавче провадження №76966702 на підставі Постанови № 1777 від 28.10.2024.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.02.2025 року по справі № 175/1429/25 відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

За положеннями статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від02.06.2016№1404-VIII (далі Закон України «Про виконавче провадження» або Закон №1404-VIII; тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 6, 7 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів, рішень (актів) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Статтею 4. Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги до виконавчого документа

1. У виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4)ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

4. Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

Згідно з ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно матеріалів даної справи, спірна постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 27.01.2025 року на підставі Постанови № 1777 від 28.10.2024, яка, станом на момент відкриття ВП, законної сили набула.

Як надання до місцевого суду відповідного позову, так і власне відкриття провадження по справі не змінює момент набуття законної сили Постанови № 1777, а відтак певна позиція представника позивача є помилковою.

Разом з цим щодо повноважень відповідача на здійснення виконавчих дій суд зазначає наступне.

Як вже зазначено вище, місцем реєстрації позивача є АДРЕСА_1 , що вбачається з паспорту громадянина України НОМЕР_2 . Аналогічні дані щодо реєстрації визначені і в спірній постанові.

Як визначено в ч. 1 ст. 24 Закону №1404-VIII, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що прийняття державним виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції. При цьому місце виконання виконавчого документу визначається за критеріями, зазначеними у частині 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», до яких законодавець відносить: місце проживання, перебування боржника фізичної особи, місцезнаходження боржника юридичної особи, місцезнаходження майна боржника.

Наведений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 580/905/21.

Пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі Інструкція №512/5), зокрема, визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Крім того, суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2021 року у справі №380/9335/20 надав оцінку правильності тлумачення положень статті 24 Закону № 1404-VIII в контексті визначення місця проживання боржника та дійшов висновку, що визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника.

Аналізуючи положення статей 9, 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, положення статті 27 Закону № 1403-VIII, а також положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5942-VI, Верховний Суд у справі № 380/9335/20 дійшов висновку, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись.

Серед іншого, Верховний Суд зазначив, що норми КАС України також пов`язують місце проживання особи із зареєстрованим місцем її проживання. Так, відповідно до частини третьої статті 171 КАС України суд встановлює місце проживання фізичної особи шляхом надсилання запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Отже, законодавець, оперуючи поняттям «місце проживання особи», передбачає, що таке місце проживання має бути особою зареєстровано і суб`єкти владних повноважень зобов`язані враховувати таку інформацію при здійсненні ними владно-управлінських функцій.

Таким чином, відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень. В іншому випадку, нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). Верховний Суд наголошує, що відсутність прямої вказівки в Законі України «Про виконавче провадження» на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця - суб`єкта владних повноважень.

Як визначено на офіційному сайті Східного міжрегіонального управління юстиції (режим доступу: https://www.sumyjust.gov.ua/donecz-ka-oblast/) територією, на яку поширюються функції Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління юстиції є Амвросіївська міська територіальна громада, Донецька міська територіальна громада, Іловайська міська територіальна громада, Харцизька міська територіальна громада, Ясинуватська міська територіальна громада, тоді як позивач зареєстрована за адресою у м. Краматорськ, обслуговування якого відноситься до компетенції Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Отже, місце реєстрації боржника не відноситься до території, на яку поширюються функції органу державної виконавчої служби відповідача у справі, а виконавчий документ у виконавчому провадженні №76966702 прийнято до виконання відповідачем не за місцем реєстрації, перебування боржника - фізичної особи.

Тобто, відсутнє обґрунтування правомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП №76966702, та прийняття виконавчого документу не за місцем реєстрації, перебування боржника - фізичної особи, і не за місцезнаходженням її майна, грошових кошів, заробітної плати та інше.

Таким чином, відповідач при відкритті виконавчого провадження всупереч статей 9, 18 Закону № 1404-VIII, положення статті 27 Закону № 1403-VIII, а також положення Закону № 5942-VI не перевірив місце знаходження боржника у зв`язку з чим передчасно прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності за наявності достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

При цьому, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні будь-які посилання про наявність у боржника іншого майна, місцезнаходження якого відноситься до території, на яку поширюються функції органу державної виконавчої служби відповідача у справі.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління юстиції (Донецька область, м. Краматорськ, вул. Академічна, буд. 20 ) про визнання протиправною та скасування постанови, задовольнити.

Скасувати постанову заступника начальника Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Сокор О.В. про відкриття виконавчого провадження №76966702 від 27.01.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Стойка