Справа № 160/30902/24
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.
за участі секретаря судового засіданняОсуховської Ж.С.
представника позивача: представника відповідача: Головка І.О. Ярмолич К.І.
20.11.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати:
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що відповідачем під час винесення податкових повідомлень-рішень неправильно визначено базу оподаткування по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване фізичною особою, оскільки об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_1 не належить на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
25.11.2024 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження.
В обґрунтування відзиву відповідачем зазначено, що у своїй діяльності щодо оподаткування нерухомого майна, органи ДПС керуються відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до якого позивач є власником, зокрема об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 , дата реєстрації права власності 30.08.2017, частка власності 1. Позивач не зверталася до контролюючого органу для проведення звірки даних та не надавала правовстановлюючих документів, які б підтвердили, відчуження права власності на спірний об`єкт нерухомого майна: квартиру, загальною площею 123,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
07.01.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли додаткові пояснення (вх. №661/25), в яких представником відповідача зазначено, що довідка Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кращий будинок», яке є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_5 , про те, що з 2020 року в зазначеному будинку маються квартири АДРЕСА_6 загальною площею 123,9 кв.м не існує, не є правовстановлюючим документом на підтвердження припинення права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 17.12.2024 власником житлового приміщення квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , дата реєстрації права власності 30.08.2017, частка власності 1, загальна площа 123,9 кв.м. є ОСОБА_1 .
Оскільки, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить інформації про припинення у позивача права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , документів на підтвердження припинення права власності позивачем не надано, а тому у позивача є обов`язок сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021-2023 роки. З технічних причин слово «секція 3» не відобразилось в колонці 1 детального розрахунку суми податку при друкуванні оскаржуваних ППР, при цьому в ІКС Податковий блок адреса місцезнаходження об`єкта нерухомого майна відповідає даним Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - АДРЕСА_4 .
09.01.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 056/25), в яких позивачем доповнено позицію, викладену у позові та відповіді на відзив, з урахуванням наведеного позивач просив позов задовольнити.
У судовому засіданні, яке було призначено на 30.01.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову та просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного управління ДПС у Дніпропетровській області як платник податку на нерухоме майно.
Як вбачається з даних інформаційної системи ДПС України, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач є власником, зокрема, таких об`єктів нерухомого майна:
- квартира, загальною площею 123,9 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, контролюючим органом, сформовано та направлено позивачу податкові повідомлення-рішення про визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до ч.8.3 ст.8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Відповідно до п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать: податок на майно та єдиний податок.
Згідно п.10.3 ст.10 Податкового кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.
Відповідно до п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів.
Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки і збори в строки та у розмірах встановлених цим кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пп.265.1.1 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України, фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п. 266.3 ст. 266 Кодексу).
Відповідно до п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування податком є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно пп.266.5.1. п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Відповідно до пп.266.9.1 п.266.9 ст.266 Податкового кодексу України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.
Згідно п.п.266.10.1 п.266.10 ст.266 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Згідно з положеннями ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та зборів та інших обов`язкових платежів.
Відповідно до ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до п.24 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються, зокрема. питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.
Згідно ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Відповідно до ст.63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України
Згідно ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Відповідно до ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно статей 2, 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно є речовим правом, яке підлягає реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та виникає з моменту такої реєстрації.
З аналізу наведених норм вбачається, що податкові органи керуються відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_1 є власником, зокрема, квартири, загальною площею 123,9 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .
Таким чином підставою для визначення об`єкта оподаткування є інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Довідка Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кращий будинок», яке є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_5 , про те, що з 2020 року в зазначеному будинку маються квартири АДРЕСА_6 загальною площею 123,9 кв.м не існує, не є правовстановлюючим документом на підтвердження припинення права власності на зазначену квартиру, що не оспорюється сторонами.
Посилання позивача на те, що оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями відповідачем визначено суму податкового зобов`язання ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно квартири АДРЕСА_2 , при цьому позивач є власницею житлової квартири загальною площею 123,9 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , що свідчить про протиправність оскаржених рішень, суд не бере до уваги, адже зі змісту оскаржених рішень вбачається, що всі відомості щодо об`єкта нерухомого майна, окрім номера секції, повністю співпадають з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Суд зазначає, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.
Означеної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 31.10.2019 року по справі №826/9858/18.
Таким чином, суд доходить висновку, що не зазначення в оскаржених рішеннях «секція 3» не може обумовлювати автоматичне визнання вказаного документу протиправним та нечинним, а отже вказані доводи позивача не можуть слугувати підставою для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 10 лютого 2025 року.

Суддя О.В. Царікова