Справа № 320/36149/23
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2025 року справа №320/36149/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови в перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням періодів роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 07.06.1995, починаючи з моменту призначення пенсії, а саме з 05.07.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві перерахувати пенсію по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням періодів роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 07.06.1995, починаючи з моменту призначення пенсії, а саме з 05.07.2023.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідач під час призначення йому пенсії за віком не зарахував до страхового стажу періоди роботи, які вказані у трудовій книжці з підстав невідповідності записів вимогам чинного законодавства.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, оскільки його право на зарахування до страхового стажу відповідних періодів роботи підтверджується відомостями з трудової книжки, яка в силу вимог чинного законодавства є основним документом, який підтверджує стаж його роботи.

При цьому, позивач зауважив, що він не несе відповідальності за правильність заповнення роботодавцем відповідних відомостей у трудовій книжці.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно дубліката трудової книжки НОМЕР_1 від 07.06.1995, оскільки титульна сторінка завірена печаткою УРСР, а записи з №1 по №14 про роботу внесені до дати її видачі, що не відповідає вимогам Інструкції.

Крім того, потребує уточнення інформація про те, чи ОСОБА_1 підлягав соціальному страхуванню за період роботи з 15.09.1998 по 12.05.2003, оскільки в даних персоніфікованого обліку відсутня інформація про нарахування за весь період роботи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в м.Києві 20.12.2001.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ№252382 від 19.07.2023 позивачу з 05.07.2023 довічно встановлено ІІ групу інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач як пенсіонер перебуває на обліку в Головному правлінні Пенсійного фонду України а м.Києві та отримує пенсію по інвалідності.

Судом встановлено, що представник позивача, адвокат Кардаш В.А, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою від 22.08.2023, у якій просив повідомити причини неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи, які вказані у трудовій книжці.

Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві листом від 19.09.2023 №31778-31065/Т-02/8-2600/23 повідомило представнику позивача, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно дубліката трудової книжки НОМЕР_1 від 07.06.1995, оскільки титульна сторінка завірена печаткою УРСР, а записи з №1 по №14 про роботу внесені до дати її видачі, що не відповідає вимогам Інструкції.

Відповідач зазначив, що для зарахування необхідно надати уточнюючі довідки, видані підприємством на підставі первинних документів за час виконання роботи та довідки про перейменування підприємств.

Період роботи з 15.09.1998 по 12.05.2003 потребує уточнюючої інформації про те, чи ОСОБА_1 підлягав в зазначеній громадській організації соціальному страхуванню, оскільки в даних персоніфікованого обліку відсутня інформація про нарахування за весь період роботи.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закону №1058, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Частиною другою статті 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 2 частини першої статті 45 Закону №1058 визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності.

У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права.

Як зазначено вище, відповідач під час призначення позивачу пенсії по інвалідності не зарахував періоди його роботи згідно дубліката трудової книжки НОМЕР_1 від 07.06.1995, оскільки титульна сторінка завірена печаткою УРСР, а записи з №1 по №14 про роботу внесені до дати її видачі, що не відповідає вимогам Інструкції, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.05.1995 позивач працював:

- з 01.09.1979 по 15.07.1981 - навчання в ТУ-12 м.Києва;

- з 17.07.1981 по 15.10.1981 - кравцем на Київській швейній фабриці індивідуального пошиття та ремонту одягу №3;

- з 23.10.1981 по 17.12.1983 - служба в радянській армії;

- з 01.03.1984 по 14.12.1988 - кравцем на Київській швейній фабриці індивідуального пошиття та ремонту одягу №3;

- з 02.01.1989 по 01.02.1989 - учнем оператора прецизійного різання кристалів в Відкритому акціонерному товаристві "Квазар";

- з 02.02.1989 по 15.03.1993 - помічником слюсаря в Відкритому акціонерному товаристві "Квазар";

- з 16.03.1993 по 29.10.1993 - слюсарем в Відкритому акціонерному товаристві "Квазар";

- з 01.11.1993 по 26.06.1995 - охоронником в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Казус";

- з 28.06.1995 по 14.09.1998- техніком в Інженерному центрі "Енерготехпром";

- з 15.09.1998 по 12.05.2003 - охоронником в Об`єднанні ветеранів Національної гвардії України;

- з 14.05.2003 по 30.08.2005 - кравцем шкіргалантерейних виробів в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Ален-Систем".

Відповідно до статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктами 5.1-5.3 Інструкції особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті.

Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Суд зазначає, що на першій сторінці дублікату трудової книжки проставлена печатка фабрики індивідуального пошиття та ремонту одягу №3 Управління побутового обслуговування Київської міської ради депутатів УРСР.

Відповідно до статті 11 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав від 08.12.1991 з моменту підписання цієї Угоди на територіях держав, що її підписали, не допускається застосування норм третіх держав, у тому числі колишнього Союзу РСР.

З огляду на вказане, застосування Київською швейною фабрикою індивідуального пошиття та ремонту одягу №3 печатки Управлінням побутового обслуговування Київської міської ради депутатів УРСР є безпідставним.

Однак, пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 визначено, що за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Суд вважає за необхідне зазначити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Так, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72366973) та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -88814807).

Так, Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72028704) зазначив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

У постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72608654) Верховний Суд зауважив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Враховуючи вказане, суд вважає, що дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.06.1995 є належним та допустимим доказам підтвердження трудового стажу позивача, який зазначений у вказаному документі.

При цьому, суд вважає безпідставним посилання відповідача на те, що записи під №№1-4 внесені до дати видачі трудової книжки, оскільки ця дата є датою заповнення дублікату трудової книжки, чим і пояснюється перенесення записів про попередні періоди роботи.

Щодо посилань відповідача на необхідність уточнення інформації про те, чи ОСОБА_1 у період роботи з 15.09.1998 по 12.05.2003 підлягав соціальному страхуванню, оскільки в даних персоніфікованого обліку відсутня інформація про нарахування за весь період роботи, то суд не приймає їх до уваги, з огляду на таке.

Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 Верховний Суд дійшов наступного висновку: « внаслідок невиконання ТОВ «Агрофірма «Удицький цукровий завод» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 1 січня 2004 року по 1 квітня 2005 року не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.»

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13.10.2023 у справі №340/1454/21.

Крім того, суд зазначає, що відповідач не надав під час розгляду справи документів, які б свідчили про факт несплати роботодавцем позивача страхових внесків за відповідний період роботи.

Враховуючи вказане, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києва безпідставно не зарахувало до страхового стажу позивача періоди його роботи, які вказані у дублікаті трудової книжки.

Також у позовній заяві позивач зазначив, що відповідач безпідставно призначив йому пенсію по інвалідності з 04.08.2023, а не з 05.07.2023, з приводу чого суд зазначає таке.

Пунктом 2 частини першої статті 45 Закону №1058 визначено, що пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ№252382 від 19.07.2023 позивачу з 05.07.2023 довічно призначено ІІ групу інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності 04.08.2023, тобто, в межах трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Таким чином, пенсія по інвалідності мала бути призначена саме з 05.07.2023.

Відповідач під час розгляду справи не надав доказів на підтвердження призначення позивачу пенсії по інвалідності саме з 05.07.2023.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи, які вказані у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.07.1995, та не призначення пенсії по інвалідності з 05.07.2023.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві перерахувати пенсію по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням періодів роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 07.06.1995, починаючи з моменту призначення пенсії, а саме: з 05.07.2023, суд зазначає таке.

Так, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до страхового стажу відповідних періодів роботи, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, які вказані у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.07.1995, та призначити пенсію по інвалідності з 05.07.2023.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи, які вказані у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.07.1995, та непризначення пенсії по інвалідності з 05.07.2023.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, які вказані у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.07.1995, та призначити йому пенсію по інвалідності з 05.07.2023.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.