Справа № 298/810/23
Суддя: Зизич В. В.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 298/810/23
Номер провадження 2-а/298/20/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року с-ще Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

судді Зизич В.В.,

секретар судового засідання Коваль А.Ю.

номер справи 298/810/23,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в селищі Великий Березний позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Цуга Ю.Ю., до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Цуга Ю.Ю., в порядку адміністративного судочинства звернувся до суду з вказаним вище позовом.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 13 травня 2023 року о 07.35 год. на вулиці Ужанській в м. Перечин поліцейським СРПП ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області старшим сержантом поліції Шкріба Михайлом Васильовичем, розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 202191, якою накладено на позивача штраф у розмірі 510 гривень, за те, що 13 травня 2023 року о 07 год. 30 хв. на вул.Ужанській в м.Перечин, керуючи транспортним засобом «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_1 , не був пристебнутий паском особистої безпеки, також був відсутній поліс обов`язкового страхування.

Копію вказаної постанови позивачем отримано 13.05.2023. З означеною постановою позивач не згідний, вважає її протиправною та безпідставною, наведені в постанові обставини не відповідають дійсності, він не вчиняв жодного правопорушення.

Наголошується, що підстав для винесення оскаржуваної постанови у працівника поліції не було, станом на 07:35 год. 13.05.2023 матеріали справи про адміністративне правопорушення не містили жодного доказу, постанова не містить згадки про матеріали відео та фото фіксації взагалі.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено без участі позивача. Працівником поліції під час розгляду справи не додержано жодних вимог КУпАП.

Посилається, що згідно п. 13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-праві відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, які особисто керують належними їм транспортними засобами, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а позивач є учасником бойових дій, що стверджено посвідченням серія НОМЕР_2 29.04.2015.

З посиланням на зміст п. 2.2 ПДР України зазначено, що позивач на момент зупинки транспортного засобу мав при собі свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу, яке пред`явлено ним інспектору поліції, тобто позивач керував цим транспортним засобом на законній підставі. В протилежному разі поліцейським у постанові було б зазначено, що в позивача не було при собі реєстраційного документу на транспортний засіб. Відтак ОСОБА_1 був звільнений в силу норм діючого законодавства обов`язку мати договір страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим постанова інспектора є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім цього, зазначив, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, належними доказами не доведена, встановити порушення позивачем правил користування ремнем безпеки неможливо.

Наголошується, що оскаржувана постанова порушує законні права та інтереси позивача, який не вчиняв правопорушень, та щодо якого проведено розгляд справи з порушенням норм КУпАП.

За вказаних обставин, позивач просить скасувати оскаржену постанову серії БАД №202191 від 13 травня 2023 року, стягнути на його користь судові витрати.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 травня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

9 червня 2023 року через систему «Електронний суд» від Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, згідно якого в задоволенні позовної заяви Цуги Юрія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення представник відповідача Дрогальчук Ю.В. просила відмовити.

Вказується, що ГУНП в Закарпатській області не визнає позов ОСОБА_1 в повному обсязі, правопорушення вчинене позивачем, внаслідок чого було складено постанову серії БАД №202191 від 13 травня 2023 року та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Зазначає, що відеозаписом підтверджується факт, що позивач пристебнувся ремнем безпеки вже під час зупинки його поліцейськими. Однак, під час руху ОСОБА_1 і до моменту його зупинки поліцейськими не користувався ремнем безпеки. Внаслідок чого, його було зупинено поліцейським СРПП ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ст.сержантом поліції Шкріба М.В. та в подальшому складено постанову, згідно відеозапису працівник поліції представляється та робить зауваження водієві, що при зупинці не потрібно пристібатися ремнем, останній, в свою чергу, не стверджує, що він був пристебнутий та відповідає, що був заспаний, з чого випливає висновок, що водій визнає факт не пристебнутого ремня через те, що був заспаний.

Посилається, що відеодоказом підтверджується, що працівник поліції просив для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Натомість, позивачем не виконано вимоги вищенаведеного законодавства. На момент складання постанови та виявлення правопорушення позивачем не було підтверджено статус учасника бойових дій. При цьому, згідно єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) станом на 13.05.2023, страховий поліс за державним номером транспортного засобу НОМЕР_1 відсутній.

З посиланням на положення п.1.9, 2.1г, 2.3 ПДР, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, ст.ст.9, 258, 222 КУпАП, п.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", ст.14 Закону України «Про дорожній рух», Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджену наказом МВС України від 7 листопада 2015 року №1395, представник відповідача стверджує, що в силу законних підстав відповідачем було винесено постанову серії БАД №202191, складення постанови ґрунтувалось на нормах КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а твердження позивача про порушення ГУНП законодавства є безпідставними, необгрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

16 травня 2023 року поштовим відправленням на адресу суду від Головного управління Національної поліції в Закарпатській області повторно надійшов відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, згідно якого представник відповідача Дрогальчук Ю. просила відмовити в задоволенні позовної заяви Цуги Юрія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. У вказаному відзиві наведені аналогічні заперечення, що були зазначені у відзиві, поданому через систему «Електронний суд».

У відповіді на відзив, що надійшла через канцелярію суду 26 червня 2023 року, представник позивача адвокат Цуга Ю.Ю. заперечує проти відзиву, поданого ГУНП в Закарпатській області, вважає такий необґрунтованим, що жодним чином не спростовує обставин, наведених в позовній заяві.

Вказує, що до відзиву позивачем було долучено «відео для суду», однак, під час ознайомлення із матеріалами справи встановлено, що диск, який відповідач долучив до відзиву на позов не містить жодного відеофайлу.

Стверджує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським недодержано жодної норми КУпАП, протилежного не спростовано належними доказами, які мав можливість надати відповідач до свого відзиву. Зазначає, що позивач не вчиняв жодного правопорушення, а відповідачем безпідставно притягнуто його до відповідальності.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 1 листопада 2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування від відповідача доказів.

20 листопада 2023 року на виконання зазначеної вище ухвали про витребування доказів від відповідача на адресу суду надійшов лист з долученим диском.

11 березня 2024 року представником позивача через канцелярію суду було подано пояснення з приводу наданого відповідачем відеозапису, у яких заперечує проти відзиву на позов повністю, вважає його необґрунтованим, й таким, що жодним чином не спростовує обставин, наведених в позовній заяві. Зазначив, що на відеозаписі не зафіксовано факт керування транспортним засобом Мерседес Бенц, реєстраційний номер НОМЕР_1 , саме позивачем, будучи не пристебнутим ременем безпеки.

Зазначає, що не дивлячись на обставини наведені позивачем в позові, відповідач не надав жодного доказу на спростування того, що 13.05.2023 о 07:35 год. під час розгляду справи відносно позивача: поліцейський досліджував які-небудь докази; висновок про вину позивача ґрунтувався на якому-небудь доказі. Відповідач жодним чином не усунув тверджень позивача щодо відсутності у поліцейського підстав для винесення оскаржуваної постанови, з огляду на пункти 5 та 7 постанови, яка є предметом оскарження.

Вказує, що з відеозапису слідує, що позивач знаходиться в транспортному засобі, який не є в стані руху, з пристебнутим ременем безпеки, не зафіксовано факт керування транспортним засобом Мерседес Бенц, реєстраційний номер НОМЕР_1 , саме позивачем, будучи не пристебнутим ременем безпеки. Слова позивача, які зафіксовано на відеозаписі, «ей заспаніїм...», чи його інші слова не можна трактувати як твердження беззаперечного визнання вини. Відповідач намагається обґрунтувати відзив, на його думку, визнавальними поясненнями позивача, за відсутності інших належних доказів (позивач стверджує, що не визнавав вини, й правил дорожнього руху не порушував). Припущення відповідача слід трактувати на користь позивача.

Посилається, що у п. 5 та п. 7 постанови не зазначені відомості про наявність доказів (відеозаписів), на яких зафіксовано правопорушення, так і не зазначено технічного засобу, яким здійснено відеозапис. У разі відсутності в оскарженій постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фотофіксацію чи відеозапис, така фотофіксація чи відеозапис, згідно з вимогами статті 74 КАС України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.

Наголошується, що електронний доказ - «відео для суду» подано не в оригіналі і відеозапис, який надав відповідач, є очевидно небезперервним. На відео не видно, як позивач пред`являв посвідчення учасника бойових дій, та як позивач заперечував проти вчинення ним правопорушення. Відсутня відеофіксація розгляду справи, а відтак відповідач не спростував наведених в позовній заяві та відповіді на відзив обставин.

За наведених обставин, представник позивача просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі; відеозапис, який надано відповідачем вважати неналежним та недопустимим доказом по справі.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представнику позивача - адвокату Цуга Ю.Ю. направлено текст повідомлення про виклик в його електронний кабінет та вручено особисто. Матеріали справи містять заяву представника позивача - адвоката Цуга Ю.Ю. про розгляд справи без участі позивача та його представника. У вказаній заяві зазначив, що позовну заяву підтримує повністю.

Представник відповідача ГУНП в Закарпатській області, будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи шляхом направлення тексту повідомлення про виклик в його електронний кабінет, у судове засідання не з`явився.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

З`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення на них відповідача, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов належить задовольнити, зважаючи на таке.

Судом установлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №202191 від 13 травня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП та на підставі ст.36 КУпАП застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із означеним рішенням поліцейського, вважає себе невинним, а оскаржену постанову такою, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення наявності факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість винесення ним постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно змісту оскарженої постанови, особою, яка її винесла, було встановлено що ОСОБА_1 13 травня 2023 року о 07 год. 30 хв. на вул. Ужанській в м. Перечин, керуючи транспортним засобом «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_1 , не був пристебнутий паском особистої безпеки, також був відсутній поліс обов`язкового страхування, чим порушив підпункт «в» пункту 2.3, підпункт «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 КУпАП відповідальність настає за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Разом з цим, обов`язок водія на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки, визначений підпунктом «в» пункту 2.3 Правил дорожнього руху, недотримання якого, ставиться у провину позивачу органом поліції.

Правила дорожнього руху вказують на обов`язковість здійснення руху транспортного засобу будучи пристебнутим ременями безпеки для водія та пасажирів.

Частиною 1 ст.126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Обов`язок водія на вимогу поліцейського зупинитися з дотриманням вимог Правил дорожнього руху, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 (серед іншого чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат «Зелена картка» (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка»), визначений підпунктом «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху.

При цьому, саме на інспектора поліції законодавчо покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення, зокрема, за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих в розумінні положень ст. 251 КУпАП.

На виконання ухвали суду про витребування доказів ГУНП в Закарпатській області надано матеріали відеофіксації по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , при дослідженні якого судом установлено, що викладені в оскаржуваній постанові факти порушення позивачем вимог підпункту «в» пункту 2.3 на відеозаписі не знайшли свого підтвердження.

Так, диск містить один файл з відеозаписом, на якому зафіксовано, як працівник поліції підходить до зупиненого транспортного засобу, за кермом якого перебував водій ОСОБА_1 , який був пристебнутим паском безпеки. При цьому, відеозапис не дає можливості встановити, що до моменту зупинки транспортного засобу водій ОСОБА_1 був не пристебнутий ременем безпеки, так як на відео чітко зафіксовано, що водій перебуває у транспортному засобі пристебнутим.

Інших доказів, за допомогою яких зафіксовано порушення підпункту «в» пункту 2.3 Правил дорожнього руху, водієм ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Поліцейським під час фіксування та розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено, не зафіксовано, що водій здійснював рух транспортним засобом не пристебнутий ременем безпеки.

Суд наголошує, що на вказаному відеозаписі не зафіксовано сам факт керування позивачем транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки, наявний відеозапис фіксує розмову позивача з інспектором поліції, яка мала місце під час зупинки автомобіля.

Разом з тим, з наданого відповідачем в якості доказу відеозапису не вбачається, що під час зупинки автомобіля водій здійснював активні рухи для того, щоб пристебнути пасок безпеки.

Таким чином, відеоінформація, яка відображена на вказаному відеозаписі жодним чином не доводить факту вчинення позивачем порушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП України.

Інших доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП відповідач не надав.

Трактування відповідачем змісту відповіді позивача на твердження поліцейського при зупинці авто про те, що не треба пристібатися паском безпеки, як доказ у підтвердження доведення вини є суб`єктивним припущенням працівника поліції про порушення водієм правил користування ременем безпеки, яке не підтверджено належними доказами.

Враховуючи, що відповідач належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження тверджень, вказаних у оскарженій постанові щодо порушення позивачем підпункту «в» пункту 2.3, не надав, суд приходить висновку про те, що останнім не виконано обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, що покладений на нього ч. 2 ст. 77 КАС України, та не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Що стосується притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, то суд зауважує наступне.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з частиною першою статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону №1961-IV учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Статтею 1 Закону №1961-IV визначено, що терміни у цьому законі вживаються в такому значенні:

особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (пункт 1.4 статті 1 Закону №1961-IV);

власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах (пункт 1.6 статті 1 Закону №1961-IV).

Відповідно до пункту 2.2 ПДР власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2014 №7-рп/2014 положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_3 , копія якого наявна в матеріалах справи.

Позивач керував транспортним засобом (Мерседес Бенс, д.н.з. НОМЕР_4 ), який належить на праві власності ОСОБА_2 ; під час керування при собі мав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, які надав поліцейському, що не заперечується відповідачем та підтверджується відеозаписом. Обставин протиправного володіння транспортним засобом Мерседес Бенс, д.н.з. НОМЕР_4 , відповідачем у спірних правовідносинах не встановлено. Отже, ОСОБА_1 є таким, що володів транспортним засобом Мерседес Бенс, д.н.з. НОМЕР_4 , на законних підставах.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 квітня 2018 року у справі № 686/17029/17.

Посилання відповідача на те, що на момент складання постанови та виявлення правопорушення позивачем не було підтверджено статус учасника бойових дій суд відхиляє, так як відповідачем не надано доказів щодо того, що ці обставини у порядку вимог ст.280 КУпАП при винесенні постанови поліцейським з`ясовувались. Наведене вказує на те, що поліцейським при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не з`ясовано всі обставини, передбачені ст.280 КУпАП, у зв`язку з чим безпідставно притягнуто його до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

За вказаних обставин, суд приходить висновку щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") або чинного внутрішнього електронного договору зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, оскільки у спірних правовідносинах позивач є звільненим від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України на підставі пункту 13.1 статті 13 Закону №1961-IV.

Таким чином, суд встановив те, що відповідач не довів факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126КУпАП, також не надав суду доказів, які безпосередньо підтверджували обставини вчинення позивачем адміністративних правопорушень, за які позивача притягнуто до відповідальності. Як наслідок, відповідач не довів правомірності прийнятої постанови серії БАД №202191 від 13 травня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126КУпАП, що є підставою для її скасування.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що ч.1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 липня 2020 по справі №524/6159/16-а.

Згідно даних квитанції №102 від 22 травня 2023 року позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом на рахунок було сплачено судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок.

Отже, враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено повністю, судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 536 гривні 80 копійок, відповідно до ст.139 КАС України мають бути покладені на відповідача - Головне управління Національної поліції в Закарпатській області.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 77, 90, 243-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Цуга Ю.Ю., до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову серії БАД №202191 від 13 травня 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, винесену поліцейським СРПП відділення поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області Шкріба Михайлом Васильовичем, скасувати, а справу про адміністративні правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Закарпатській області, місцезнаходження: 88000, м.Ужгород, вул.Ф.Ракоці, 13, Закарпатської області, .

Повне рішення суду складено 5 березня 2025 року.

Суддя Зизич В.В.