Справа № 990/190/23
Суддя: Мазур Микола Вікторович
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

суддів М. В. Мазура, Ж. М. Єленіної, В. В. Короля,
до постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2025 року
справа № 990/190/23
провадження № 11-149заі24
1. Ця справа стосується однієї з кандидаток на посаду судді першої інстанції, яка під час складання кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання з адміністративної юрисдикції, відкрила на дозволеному ресурсі (сайті Верховної Ради України) текст рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018, яке не входило до переліку дозволених джерел інформації, визначеного Вищою кваліфікаційною комісією суддів України (далі - ВККС, Комісія).
2. 26 липня 2023 року ВККС прийняла рішення № 37/зп-23 та № 39/зп-23 за результатами розгляду зафіксованих під час складання кваліфікаційного іспиту (практичного завдання) порушень Положення про складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів на посаду судді (далі - Положення), визнавши такі дії позивачки істотним порушенням, а кандидатку - такою, що не склала іспит.
3. Не погоджуючись із рішенням ВККС, ОСОБА_1 звернулась з позовом до Касаційного адміністративного суду Верховного Суду як суду першої інстанції, який задовольнив позов частково, визнавши рішення ВККС у частині, що стосується ОСОБА_1 , таким, що не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та пропорційності, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
4. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, Касаційний адміністративний суд узагальнено дійшов таких висновків:
- щодо оцінки порушення, допущеного позивачкою - визнавши дії ОСОБА_1 істотним порушенням, ВККС виходила лише з установленого факту відкриття позивачкою під час виконання практичного завдання тексту рішення Конституційного Суду України (далі-КСУ), який позивачка визнала, не здійснила при цьому оцінку викладених позивачкою у поясненнях доводів про те, що це було здійснено конкурсанткою з метою перевірки обставин, які мають значення для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у модельній справі;
- щодо статусу рішень Конституційного Суду України - рішення КСУ, мають особливий статус в правовій системі України, є джерелом права та невід`ємною частиною акта (зокрема, закону), тлумачення чи перевірку на конституційність якого здійснено цим Судом. З огляду на це висновки ВККС є необґрунтованими, непропорційними (неспівмірними) виявленому порушенню і такими, що зроблені фактично на підставі припущень (сумнівів) за відсутності належних доказів, які доводили б порушення позивачкою правил складання іспиту, свідоме нехтування, зневажливе або недбале ставлення до правил кваліфікаційного іспиту та, відповідно, її недоброчесність, що могло б мати наслідком припинення її участі в іспиті та визнання її такою, що не склала іспит відповідно до пункту 18 розділу IV та підпункту 5 пункту 12 розділу VI Положення.
- щодо регулювання переліку дозволених джерел під час іспиту - суд зазначив, що підпункт 5 підпункту 17.1 пункту 17 розділу IV Положення (яким визначено перелік дозволених джерел інформації) є неповним, оскільки він не охоплює всю систему законодавства України, містить суперечливі та нечіткі формулювання, що ускладнює його тлумачення та застосування, надає ВККС надмірні дискреційні повноваження щодо визнання особи такою, що не склала кваліфікаційний іспит. Це свідчить про невідповідність зазначених норм критерію якості закону (їх ясності та недвозначності), створює ризик довільного трактування під час правозастосування та може призводити до свавільного використання.
- щодо академічної доброчесності - ВККС обґрунтовувала свої висновки тим, що позивачка порушила принцип академічної доброчесності. Однак суд зазначив, що це поняття визначене Законом України «Про освіту», сфера дії якого не поширюється на правовідносини, що виникають під час оцінювання кандидатів на посаду судді в межах кваліфікаційного іспиту. Академічна доброчесність є категорією, що застосовується виключно у сфері освітнього процесу, а отже, не може слугувати підставою для висновків ВККС у цьому випадку.
5. ВККС оскаржила це рішення в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду. Постановою від 25 лютого 2025 року Велика Палата задовольнила апеляційну скаргу, скасувала оскаржуване судове рішення та ухвалила нове, яким відмовила у задоволені позову.
Мотиви окремої думки
6. Ми не погоджуємося з таким рішенням більшості суддів Великої Палати, оскільки апеляційна скарга підлягала лише частковому задоволенню.
7. Водночас, як і більшість суддів Великої Палати, ми не погоджуємося і з деякими мотивами, викладеними в рішенні суду першої інстанції, зокрема, тими, які стосуються недостатньої ясності підпункту 5 підпункту 17.1 пункту 17 розділу IV Положення, а також тими, що стосуються місця актів Конституційного Суду України в системі джерел права та в правовій системі України в цілому.
8. Щодо першого: найкращою ілюстрацією того, що названий пункт Положення був достатньо чітким і зрозумілим, є та обставина, що переважна більшість кандидатів, які виконували те саме практичне завдання, не відкривали рішення КСУ, хоча так само мали таку технічну можливість.
9. Щодо другого: попри те, що важко сперечатися з висновками суду першої інстанції стосовно ролі та значення рішень КСУ як одного з джерел національного права, ці міркування не мають вирішального значення в контексті цієї справи. Натомість принципово важливим тут було те, що заборона користуватися цим джерелом під час виконання практичного завдання була встановлена для всіх конкурсантів, у зв`язку з чим порушення цієї заборони конкурсантом надає йому невиправдану перевагу перед тими учасниками конкурсу, які дотримуються цієї заборони.
10. Таким чином, порушення ОСОБА_1 порядку виконання практичного завдання можна вважати істотним в контексті конкурсу з адміністративної юрисдикції, оскільки таке порушення могло вплинути на результати виконання конкурсантом практичного завдання з цієї спеціалізації та, відповідно, на місце ОСОБА_1 у загальному рейтингу конкурсантів.
11. Водночас це порушення жодним чином не впливало на результати виконання конкурсантом практичних завдань з інших спеціалізацій, що вимагало належної оцінки питання про пропорційність ухваленого ВККС рішення, яким було припинено участь ОСОБА_1 у конкурсі з усіх спеціалізацій.
12. Зокрема, стаття 2 КАС покладає на суд обов`язок перевірити, чи було оскаржене рішення ухвалене, серед іншого, «розсудливо» та «пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)».
13. Стаття 78 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, визначала, що кваліфікаційний іспит є атестуванням особи, яка пройшла спеціальну підготовку і виявила намір бути рекомендованою для призначення на посаду судді; він полягає у виявленні належних теоретичних знань та рівня професійної підготовки кандидата на посаду судді, у тому числі отриманого за результатами спеціальної підготовки, а також ступеня його здатності здійснювати правосуддя; кваліфікаційний іспит проводиться шляхом складення кандидатом на посаду судді письмового анонімного тестування та виконання анонімно письмового практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону та веденні судового засідання. Порядок складення кваліфікаційного іспиту, методика оцінювання кандидатів визначаються положенням, що затверджується ВККС.
14. Пунктом 7 розділу І «Загальні положення» Положення (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що складення кваліфікаційного іспиту кандидатами на посаду судді включає такі етапи:
1) складення тестування щодо виявлення належних теоретичних знань;
2) виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду (у разі виявлення кандидатами на посаду судді бажання бути суддею за цією спеціалізацією);
3) виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого адміністративного суду (у разі виявлення кандидатами на посаду судді бажання бути суддею за цією спеціалізацією);
4) виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого господарського суду (у разі виявлення кандидатами на посаду судді бажання бути суддею за цією спеціалізацією).
15. Відповідно до пункту 1 розділу VI Положення результати іспиту визначаються за спеціалізаціями шляхом встановлення сукупності набраних учасником іспиту балів за результатами складення тестування та виконання практичного завдання із обраної учасником іспиту спеціалізації.
16. Пунктом 13 розділу V визначено, що у разі виявлення бажання учасником іспиту виконувати практичне завдання за більш ніж однією спеціалізацією, результати виконання практичного завдання за цими спеціалізаціями для визначення результату іспиту не сумуються, а встановлюються окремо під час визначення результатів іспиту за кожною із спеціалізацій.
17. Пунктом 18 розділу IV Положення передбачено, що у разі порушення особою порядку складення іспиту Комісія на будь-якому етапі може припинити участь цієї особи у ньому та визнати її такою, що не склала іспиту.
18. З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 склала анонімне тестування (88,875 бали) і була допущенна до наступного етапу кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання. Вона виявила бажання виконувати практичне завдання з усіх спеціалізацій (загальної, адміністративної, господарської).
19. 27 серпня 2019 року ОСОБА_1 виконала письмове практичне завдання зі спеціалізації місцевого загального суду і за його результатом отримала 105 балів, а загальна кількість балів склала - 193,875.
20. 28 серпня 2019 року ОСОБА_1 виконала письмове практичне завдання зі спеціалізації місцевого адміністративного суду, під час якого представник Комісії виявив, що вона відкрила за допомогою офіційного веб-сайту Верховної ради України текст рішень КСУ від 17 липня 2018 року № 6-р/2018. За результатом цього практичного завдання ОСОБА_1 отримала 87,5 балів, а загальна кількість балів склала - 176,375.
21. 29 серпня 2019 року ОСОБА_1 виконала анонімне письмове практичне завдання зі спеціалізації місцевого господарського суду і за його результатом отримала 102,5 балів, а загальна кількість балів склала - 191,375.
22. Таким чином, було фактично встановлено результати складання ОСОБА_1 кваліфікаційного іспиту за трьома спеціалізаціями, які в принципі були незалежними один від одного, оскільки резерви на заміщення вакантних посад для кожної юрисдикції були окремими. Тут треба звернути увагу на те, що, наприклад, у ситуації набрання кандидатом на посаду судді менше 75% максимально можливого балу (мінімальний поріг для складання кваліфікаційного іспиту) з однієї спеціалізації та більше 75% - з інших, він визнавався таким, що не склав кваліфікаційний іспит лише з цієї однієї спеціалізації, але визнався таким, що склав іспит з інших, де він перевищив зазначений мінімальний поріг.
23. На противагу цьому, виявивши допущене ОСОБА_1 порушення порядку виконання практичного завдання лише зі спеціалізації місцевого адміністративного суду, ВККС ухвалило рішення, яким фактично було анульовано результати іспиту з усіх спеціалізацій.
24. Нагадаємо, що позивачка не заперечувала факт відкриття рішення КСУ, яке безпосередньо стосувалось суті модельної справи, але наголошувала, що вважала ці дії правильними. І хоча таке пояснення, на нашу думку, не було вирішальним для оцінки істотності порушення в межах конкурсу з адміністративної юрисдикції, але воно варте уваги в аспекті оцінки пропорційності рішення про припинення участі ОСОБА_1 у конкурсі також з інших юрисдикцій. У цьому контексті дійсно доречно було б узяти до уваги характер порушення, яке не було пов`язано з класичним «списуванням», але було наслідком того, що фабула справи дійсно включала посилання на відповідне рішення КСУ і в реальній ситуації справжній суддя при розгляді подібної справи мав би переглянути це джерело перед ухваленням свого рішення, що і обумовило неправильне розуміння конкурсантом умов виконання практичного завдання.
25. Іншими словами, встановлене ВККС порушення (з урахуванням його характеру) було достатньо істотним, щоб припинити участь ОСОБА_1 у конкурсі з адміністративної юрисдикції, але не достатньо істотним, щоб припинити її участь в конкурсі щодо решти юрисдикцій.
26. Крім того, з урахуванням характеру допущеного ОСОБА_1 порушення ми вважаємо недоречним посилання ВККС на те, що воно мало ознаки академічної недоброчесності.
Судді Микола МАЗУР