Справа № 140/14239/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/14239/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроімпорт Груп» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроімпорт Груп» (далі ТОВ «Євроімпорт Груп», товариство, позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі митний орган, відповідач) про визнання протиправною відмови Волинської митниці у скасуванні рішення про коригування митної вартості товару від 18 жовтня 2024 року № UA205140/2024/000299/2, яка викладена в листі Волинської митниці від 27 вересня 2024 року №7.3-2/15-02/8.19/10624; визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару від 18 жовтня 2024 року №UA205140/2024/000299/2, прийняте Волинською митницею (відокремлений підрозділ Державної митної служби України).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Євроімпорт Груп» у відділі митного оформлення № 1 митного поста «Луцьк» Волинської митниці за митною декларацією від 17 вересня 2024 року №24UA12U2: Товар № 1 сало свійських свиней хребтове, морожене, обвалене, без шкіри, в поліблоках вагою 10273,50 кг нетто; Товар № 2 сало свійських свиней, морожене, обвалене, без шкіри, в поліблоках, вагою нетто 10707,50 кг нетто.

На вимогу митного органу разом із поясненнями від 18 вересня 2024 року № 1809 позивачем було надано і додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, однак 18 вересня 2024 року митним органом за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості вказаного товару було надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товарів №UA205140/2024/002480.

Уповноважено особою декларанта 20 вересня 2024 року було подано коригування в МД від 18 вересня 2024 року №24UA88U0, оскільки в графу 44 митної декларації було внесено помилковий номер та дату зовнішньоекономічного контракту, що підтверджується аркушем коригування, тобто дозвіл на коригування (внесення змін до МД в частині невірно зазначеного номеру контракту в графі 44) був наданий митним органом.

Крім того, позивач користуючись правом, передбаченим частиною восьмою статті 55 Митного кодексу України (далі МК України), звернувся до Волинської митниці із відповідним листом та додатковими документами, втім, листом від 27 вересня 2024 року №7.3-2/15-02/8.19/10624 відповідачем було відмовлено в скасуванні рішення про коригування митної вартості від 18 вересня 2024 року № UA205140/2024/000299/2.

Уважає рішення про коригування митної вартості не конкретизованим та необґрунтованим в частині вимоги про надання додаткових документів, що відповідно є підставою для його скасування.

До того ж, щодо встановлених розбіжностей зазначає, що до митного оформлення декларантом було надано проформу-інвойс від 09 вересня 2024 року № на загальну суму 16300,00 євро, у якому зазначалося про допущення відхилення по кількості 10% в бік збільшення/зменшення. Ціна ж товару, яка зазначена в проформі-інвойс та в комерційному інвойсі є ідентичною, відповідає ціні, зазначеній в прайс-листі, а загальна сума коливається з огляду на фактично завантажений обсяг партії товару в межах 10%.

Наголошує, що комерційний інвойс формується після фактичного формування обсягу кожної окремої партії товару та навантаження обсягу кожної окремої партії товару відповідної номенклатури на транспортний засіб, а передоплата здійснюється на підставі проформи-інвойсу до навантаження партії товару на транспортний засіб.

При цьому, відсутність у платіжному дорученні посилання на конкретний інвойс не може вважатись «розбіжністю, що впливає на митну вартість», адже товар поставлявся саме за тим контрактом, реквізити якого вірно вказані декларантом в призначенні платежу, а сам платіж фактично здійснено на умовах попередньої оплати, що фактично відповідає також умовам згаданого контракту, при цьому конкретна ціна за одиницю товару, відповідно до положень підпункту 4.4 Контракту № 02/01/2024 вказана саме в інвойсі.

Вказує, що відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару.

Щодо другої розбіжності повідомляє, що ФОП ОСОБА_1 у взаємовідносинах з ТОВ «Євроімпорт Груп» є експедитором, який залучив ФОП ОСОБА_2 . В свою чергу, відповідно до положень Договору на перевезення вантажів від 10 вересня 2024 року № Р-2603, ФОП ОСОБА_2 на підставі Договору на перевезення з ФОП ОСОБА_3 , тобто залучила останнього для виконання відповідної заяви, що пояснює зазначення «PE POLIAK YURII» в автотранспортної накладної.

Також уважає, що експедиційні послуги є окремими від послуг транспортування послугами, що надаються декларанту на території України, суб`єктом господарювання, який зареєстрований на території України та оподатковуються відповідно до положень Податкового кодексу України, а відповідно не мають включатись до складу митної вартості Товару.

Стосовно можливе заниження транспортних витрат до кордону України вказує на свободу договору, яка має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

До того ж очевидним і загальновідомим є факт того, що перевезення вантажів по території Європейського Союзу є безпечнішим, ніж перевезення вантажу по території України, на якій з 24 лютого 2022 року оголошено воєнний стан, тому зауваження про «неправдиві відомості щодо вартості перевезення» є нічим іншим ніж припущеннями та носять суто формальний характер.

Представник позивача вказує, що відповідачем не доведено, яким чином визначено вартість товару з розрахунку - 1,1 дол. США/кг (1,0126 євро/1 кг), які складові вплинули на формування саме такої вартості, не зазначено обсяг партії товару, за яким методом розмитнено товар за МД від 16 вересня 2024 року UA2051402/2024/058450, на яку послався митний орган в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару від 05 листопада 2024 року. Більш того, очевидним є факт того, що товар за МД від 16 вересня 2024 року №UA2051402/2024/058450 був розмитнений за 6 (резервним методом), а не за 1 (ціною контракту).

Таким чином, сторона позивача переконана, що жодних розбіжностей, які б могли призвести до заниження митної вартості товару документи, що подавалися позивачем для митного оформлення товару не містили, а доводи оскаржуваного рішення є «шаблонними» та неодноразово спростовувались правовими висновками Верховного Суду, що наводяться позивачем у позовній заяві, тому просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-13).

У відзиві на позовну заяву від 31 грудня 2024 року представник відповідача заперечує проти позовних вимог, в обґрунтування своєї позиції вказує, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товарів які ввозяться по митним деклараціям на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме:

- відповідно рахунка-фактури від 13 вересня 2024 року № вартість товару становить 16389,80 євро, умови оплати зазначені передоплата, однак до митного оформлення надано платіжну інструкцію від 12 вересня 2024 року №230 на суму 16300 євро. Також, відповідно платіжної інструкції в призначенні платежі вказаний контракт від 02 січня 2024 року № 02/01/2024, що не дає можливості ідентифікувати оплату до даної поставки товару;

- згідно автотранспортної накладної від 13 вересня 2024 року № перевізником є PE POLIAK YURII, що суперечить надавачу послуг по перевезенню, вказаному в рахунку на оплату від 16 вересня 2024 року №3966 ФОП ОСОБА_1 та наданому договору на перевезення від 10 вересня 2024 року № Р-2603 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 ;

- згідно рахунка на оплату від 16 вересня 2024 року №3966 оплата за експедиторські послуги (експедиторська винагорода) в сумі 500 грн є складовою митної вартості, але дану суму не включено до МВ оцінюваного товару;

- відповідно рахунка на оплату від 16 вересня 2024 року №3966 витрати на транспортування по маршруту Garrel (Німеччина) п/п Ягодин становлять 55000 грн. Відстань даного маршруту орієнтовно 1369 км; транспортні витрати становлять 40,17 грн/км (55000/1369). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту п/п Ягодин Київ становить 29500 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 509 км, що становить 57,96грн/км (29500/509). Вказане свідчить про можливе заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

Після надання додаткових документів Волинською митницею було встановлено, що у висновку Держзовнішінформ наданий перелік джерел (посилання), однак фото/скріншоти не додано, у зв`язку з поганою якість зображення документа перевірити надану інформацію (посилання та QR-код) неможливо. Відповідно картки рахунку від 18 вересня 2024 року оплата за товар здійснена в сумі 16300 євро, що суперечить вартості, заявленій в рахунку-фактурі від 13 вересня 2024 року № 16389,9 євро. Згідно пункту 5.3 Договору про перевезення від 12 березня 2021 року №12/03/2021 ціни на послуги узгоджуються в Заявках, однак Заявки не подано до митного оформлення. В листі від 18 вересня 2024 року №1809 зазначені додатки, серед яких є додаток №4, однак документ не подано до митного оформлення. Також, згідно графі 44 МД до оформлення надано договір від 01 січня 2024 року № 01/01/2024, який не стосується імпорту даних товарів. Відповідно рахунка-фактури від 13 вересня 2024 року № поставка товару здійснена згідно зовнішньоекономічного договору (Контракту) від 02 січня 2024 року №02/01/2024, однак Контракт не надано. Листом від 18 вересня 2024 року №5563 повідомлено про відсутність інших додаткових документів. За умови надання, згідно частини третьої статті 53 МК України документів, витребуваних митницею, які містять достовірну, об`єктивну інформацію, яка підлягає обчисленню (в тому числі складових митної вартості) і підтверджує правильність обрання методу визначення митної вартості, митну вартість може бути визнано.

Зазначає, що саме під час опрацювання документів, які підтверджують митну вартість і встановлено неточності, які є визначальними для сумніву митниці в достовірності заявлених декларантом відомостей про митну вартість та, як наслідок, реалізації права митного органу вимагати додаткові документи, які б спростували ці розбіжності.

Переконаний, що оскільки позивачем не було надано всіх документів на запит митного органу, які б документально підтвердили або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості.

Митну вартість ввезеного позивачем товару визначено за резервним методом згідно зі статті 64 МК України на підставі цінової інформації наявної в митного органу в ЄАІС. Рівень митної вартості становить: товар 2 на рівні 1,1 дол.США/кг за МД від 16 вересня 2024 року № UA205140/2024/058450. Митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість товару «Сало», виробника Boseler Goldschmaus GmbH & Co. KG DE.

З урахуванням наведеного уважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару є такими, що відповідає вимогам митного законодавства, а тому є законними та обґрунтованими (арк. спр. 108-122).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 94).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за позовом ТОВ «Євроімпорт Груп» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень за участі представника відповідача (арк. спр. 242).

Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Між ТОВ «Євроімпорт Груп» (Покупець) та «Boseler Goldschmaus Gmbh & Co KG» (Продавець) 02 січня 2024 року було укладено контракт №02/01/2024, відповідно до пункту 1.1. якого продавець продає, а покупець купує м`ясні продукти та продукти птиці в асортименті (товар), що обумовлено кількістю, цінами та умовами поставки вказаними окремо в Інвойсах та можливих Додатках до Договору, які є невід`ємною частиною цього Договору та завіряються печатками та підписами сторін.

Пунктом 4.1. вказаного Контракту передбачено, що валютою платежів і цього Договору є Євро, якщо інше не погоджено Сторонами в відповідній специфікації (додаткову до цього Договору) або Інвойсі.

Всі оплати за даним Договором будуть здійснені на підставі Інвойсів, наданих Продавцем. Оплата може бути здійснена на підставі копії Інвойсу, відправленого по факту чи по електронній пошті (пункт 4.2).

Оплата товару, що поставляється у відповідності з умовами цього Договору, здійснюється в Євро на умовах 100% передоплати, якщо інше не погоджено Сторонами в відповідному додатку до цього Договору або Інвойсах (пункт 4.4).

Ціна за одиницю товару зазначається в відповідному Інвойсі. Загальна вартість товару (загальна вартість Договору), що має бути поставлений за цим Договором визначається як сума вартостей Товару, який має бути поставлений згідно всіх Інвойсів (пункти 5.1 та 5.2) (арк. спр. 17-20).

Декларантом позивача для здійснення митного оформлення партії товарів 17 вересня 2024 року подано електронну митну декларацію №24UA12U2, на Товар № 1 сало свійських свиней хребтове, морожене, обвалене, без шкіри, в поліблоках вагою 10273,50 кг нетто; Товар № 2 сало свійських свиней, морожене, обвалене, без шкіри, в поліблоках, вагою нетто 10707,50 кг нетто (арк. спр. 147-148).

Для підтвердження заявленої митної вартості разом з вказаною митною декларацією було подано: Сертифікат якості від 13 вересня 2024 року № б/н (арк. спр. 27); проформа інвойс від 09 вересня 2024 року № (арк. спр. 45); комерційний інвойс № від 13 вересня 2024 року (арк. спр. 35); Міжнародна автотранспортна накладна від 13 вересня 2024 року № (арк. спр. 28); Міжнародний ветеринарний сертифікат від 13 вересня 2024 року № DE-00473 (зворот арк. спр. 156-160); Платіжна інструкція в іноземній валюті, що стосується товару від 12 вересня 2024 року № 230 (арк. спр. 43); рахунок на сплату від 16 вересня 2024 року №3966 (арк. спр. 46); документ, що підтверджує вартість перевезення від 16 вересня 2024 року (арк. спр. 150); прайс-лист виробника товару від 05 вересня 2024 року б/н (арк. спр. 44); Зовнішньоекономічний контракт від 01 січня 2024 року № 01/01/2024; договір про надання послуг митного брокера від 02 січня 2024 року № 72; Договір про перевезення від 01 січня 2024 року №1 (арк. спр. 161-162); Заявка на перевезення № 3966 (арк. спр. 30); Договір на перевезення від 10 вересня 2024 року № Р-2603 (арк. спр. 36-37); Декларація інвойс від 13 вересня 2024 року № (арк. спр. 28); лист від 17 вересня 2024 року (арк. спр. 38); декларація країни відправлення від 13 вересня 2024 року № 24DE99B9 (арк. спр. 29)

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею встановлено, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять наступні розбіжності:

- відповідно рахунка-фактури від 13 вересня 2024 року № вартість товару становить 16389,80 євро, умови оплати зазначені передоплата, однак до митного оформлення надано платіжну інструкцію від 12 вересня 2024 року №230 на суму 16300 євро. Також, відповідно платіжної інструкції в призначенні платежі вказаний контракт від 02 січня 2024 року № 02/01/2024, що не дає можливості ідентифікувати оплату до даної поставки товару;

- згідно автотранспортної накладної від 13 вересня 2024 року № перевізником є PE POLIAK YURII, що суперечить надавачу послуг по перевезенню, вказаному в рахунку на оплату від 16 вересня 2024 року №3966 ФОП ОСОБА_1 та наданому договору на перевезення від 10 вересня 2024 року № Р-2603 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 ;

- згідно рахунка на оплату від 16 вересня 2024 року №3966 оплата за експедиторські послуги (експедиторська винагорода) в сумі 500 грн є складовою митної вартості, але дану суму не включено до МВ оцінюваного товару;

- відповідно рахунка на оплату від 16 вересня 2024 року №3966 витрати на транспортування по маршруту Garrel (Німеччина) п/п Ягодин становлять 55000 грн. Відстань даного маршруту орієнтовно 1369 км; транспортні витрати становлять 40,17 грн/км (55000/1369). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту п/п Ягодин Київ становить 29500 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 509 км, що становить 57,96грн/км (29500/509). Вказане свідчить про можливе заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

Згідно статті 53 та статті 54 МК України декларанту було запропоновано надати в 10-денний термін наступні додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) банківський платіжний документ, що підтверджує вартість товару; 3) транспортні документи; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Декларантом на вимогу митниці листом від 18 вересня 2024 року №1809 надані пояснення (арк. спр. 48-51) та наступні документи: виписку із бухгалтерського обліку ТОВ «Євроімпорт Груп» по Контракту від 02 січня 2024 року № 02/01/2024 (арк. спр. 34); пакувальний лист від 13 вересня 2024 року (зворот арк. спр. 26); лист ДП Держзовнішінформ від 16 вересня 2024 року № 3-1/1231 (арк. спр. ); Заявка на поставку товару (арк. спр. 32-33); Договір між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 від 12 березня 2021 року №12/03/21.

Митним органом зазначено, що у висновку Держзовнішінформ наданий перелік джерел (посилання), однак фото/скріншоти не додано, у зв`язку з поганою якість зображення документа перевірити надану інформацію (посилання та QR-код) неможливо. Відповідно картки рахунку від 18 вересня 2024 року оплата за товар здійснена в сумі 16300 євро, що суперечить вартості, заявленій в рахунку-фактурі від 13 вересня 2024 року № 16389,9 євро. Згідно пункту 5.3 Договору про перевезення від 12 березня 2021 року №12/03/2021 ціни на послуги узгоджуються в Заявках, однак Заявки не подано до митного оформлення. В листі від 18 вересня 2024 року №1809 зазначені додатки, серед яких є додаток №4, однак документ не подано до митного оформлення. Також, згідно графою 44 МД до оформлення надано договір від 01 січня 2024 року № 01/01/2024, який не стосується імпорту даних товарів. Відповідно рахунка-фактури від 13 вересня 2024 року № поставка товару здійснена згідно зовнішньоекономічного договору (Контракту) від 02 січня 2024 року №02/01/2024, однак Контракт не надано. Листом від 18 вересня 2024 року №5563 повідомлено про відсутність інших додаткових документів.

Оскільки позивачем не було надано всіх документів на запит митного органу, які б документально підтвердили або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, тому відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205000/2024/002480 (арк. спр. 54) та рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000299/2 (арк. спр. 53), в якому митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, згідно рівня раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме товар 2 на рівні 1,1 дол.США/кг за МД від 16 вересня 2024 року №UA205140/2024/058450. Митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість товару «Сало», виробника Boseler Goldschmaus GmbH & Co. KG DE.

В подальшому, товар було випущено у вільний обіг за МД 18 вересня 2024 року №24UA88U0 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України (арк. спр. 56-57).

ТОВ «Євроімпорт Груп» було подано додаткові документи та пояснення від 24 вересня 2024 року №2409/2024-01 для підтвердження митної вартості товару за МД від 17 вересня 2024 року №24UA12U2, в порядок частини восьмої статті 55 МК України (арк. спр. 58-60).

До вказаного листа додатково надано: роздруківку джерел (посилань), використаних у висновку ДП Держзовнішінформ від 16 вересня 2024 року №3-1/1231 (арк. спр. 61-69); заявку до Договору про перевезення від 12 березня 2021 року №12/03/2021 (арк. спр. 31); аркуш коригування від 20 вересня 2024 (арк. спр. 11); відкоригована МД від 18 вересня 2024 року №№24UA88U0 (арк. спр. 72); зовнішньоекономічний контракт від 02 січня 2024 року №02/01/2024 (арк. спр. 17-80).

Волинська митниця листом від 27 вересня 2024 року №7.3-2/15-02/8.19/10624 зазначено, що декларантом не надано в повному обсязі витребувані документи для підтвердження заявленої митної вартості. Оплату за експедиторські послуги (експедиторська винагорода) в сумі 500 грн, що є складовою митної вартості, не включено до митної вартості оцінюваного товару. Згідно заяви від 01 січня 2024 року №3966 форма та термін за здійснення транспортно-експедиційних послуг автомобільним транспортом в сумі 85 000,00 грн здійснюється шляхом безготівкового розрахунку, однак банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг не надано, тому рішення від 18 вересня 2024 року №UA205140/2024/000299/2 не підлягає скасуванню (арк. спр. 78-80).

Уважаючи рішення відповідача від 18 вересня 2024 року №UA205140/2024/000299/2 та відмову у скасуванні оскаржуваного рішення, оформлену листом від 24 вересня 2024 року №2409/2024-01, протиправними, позивач звернувся з позовом до суду про їх оскарження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі МК України) та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Такими є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до МД від 18 вересня 2024 року №24UA88U0 за основним методом (за ціною договору (контракту).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Аналіз наведених вище положень МК України дозволяє дійти висновку про те, що підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товару, серед іншого, може слугувати неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другої-четвертої статті 53 МК України, або відсутність у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, на думку суду, у разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка підлягає сплаті за ці товари, митний орган може витребувати додаткові документи.

У розглядуваному випадку спірні рішення прийняті відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Стосовно твердження митниці, що згідно автотранспортної накладної від 13 вересня 2024 року № перевізником є PE POLIAK YURII, що суперечить надавачу послуг по перевезенню, вказаному в рахунку на оплату від 16 вересня 2024 року №3966 ФОП ОСОБА_1 та наданому договору на перевезення від 10 вересня 2024 року № Р-2603 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

Між ТОВ «Євроімпорт Груп» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (експедитор) 01 січня 2024 року укладено договір перевезення вантажів у міжнародних сполучення №1, предметом якого є надання експедитором послуг з організацій і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях, відповідно до узгоджених сторонами заявок (арк. спр. 161-162).

В свою чергу листом ФОП ОСОБА_1 від 17 вересня 2024 року повідомлено, що для виконання умов заявки від 13 вересня 2024 року №3966 було залучено третю особу, а саме перевізника ФОП ОСОБА_2 (зворот арк. спр. 163).

Так між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (експедитор) 10 вересня 2024 року укладено договір на перевезення вантажів №Р-2603, предметом якого є організація та виконання експедитором обсягу послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів номенклатури Замовника у міжнародному та внутрішньому сполучення (арк. спр. 36-37).

В подальшому, на виконання договору від 12 березня 2021 року №12/03/2021 між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 укладена Заявка на здійснення транспортних послуг автомобільним транспортом №1/09, відповідно до якої YURII POLIAK виступає водієм та здійснює доставку товару з Гарелля (Німеччина) до Києва (України) (арк. спр. 31), що узгоджується з укладеною між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Євроімпорт Груп» Заявкою на здійснення транспортно-експедиційних послуг автомобільним транспортом №3966 (арк. спр. 163) та міжнародною транспортною накладною (CMR) від 13 вересня 2024 року № (арк. спр. 28, 103).

Отже вказана Волинською митницею суперечність надавача послуг по перевезенню є безпідставною та спростовується наявними матеріалами справи.

Щодо не включення експедиторські послуги (експедиторська винагорода) в сумі 500 грн до митної вартості оцінюваного товару суд зауважує, що в рамках виконання сторонами своїх зобов`язань за договором від 01 січня 2024 року №1, експедитором було надано позивачу рахунка на оплату від 16 вересня 2024 року №3966, згідно якої оплата за експедиційні послуги (експедиторська винагорода) складає 500 грн.

Однак суд зазначає, що у відповідності до пункту 2 частини одинадцятої статті 58 МК України до складу митної вартості не включаються витрати на транспортування після ввезення товару на територію України. У довідці про вартість перевезення вантажу згідно договору від 01 січня 2024 року №1 (арк. спр. 150) включена оплата за експедиторські послуги (експедиторська винагорода) по території України в сумі 500 грн.

Згідно з формулювання, зазначеного у довідці: «оплата за експедиційні послуги (експедиторська винагорода) по території України» послуга надається після ввезення, а тому не підлягає включенню до складу митної вартості на підставі пункту 2 частини одинадцятої статті 58 МК України.

Однак, надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом - за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митними деклараціями документи, що не у повній мірі підтверджують числові значення складових митної вартості, за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України.

Стосовно товару, який імпортується в Україну за МД від 18 вересня 2024 року №24UA88U0 та доданих до неї документів, судом з`ясовано наступне.

Відповідачем, під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана, оскільки документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, зокрема відповідно рахунка-фактури від 13 вересня 2024 року № вартість товару становить 16389,80 євро, умови оплати зазначені передоплата, однак до митного оформлення надано платіжну інструкцію від 12 вересня 2024 року №230 на суму 16300 євро. Також, відповідно платіжної інструкції в призначенні платежі вказаний контракт від 02 січня 2024 року № 02/01/2024, що не дає можливості ідентифікувати оплату до даної поставки товару.

Пунктом 2.1 Контракту від 02 січня 20224 року № 02/01/2024 перебачено, що Продавець відвантажує Товар в строк 2 (двох) календарних днів від дати отримання Продавцем коштів на поточний рахунок.

Підпунктом 2.2.2 пункту 2.2 вказаного Контракту № 02/01/2024 від 02.01.2024 встановлено, що Продавець, відповідно до отриманої від Покупця заявки, оформлює проформу (інвойс) і передає його на адресу Покупця електронним зв`язком.

Відповідно до положень пункту 4.4 Контракту, оплата Товару, що поставляється за умовами цього Договору здійснюється в євро на умовах 100 % передоплати, якщо інше не погоджено Сторонами в відповідному додатку або інвойсі.

Наданою до митного оформлення та до суду проформою-інвойсом від 09 вересня 2024 року передбачено поставку на загальну суму 16 300,00 євро, а саме: заморожене свиняче сало без шкіри, м`яке за ціною одиниці кількістю 11 000,00 кг, (1 кг) 0,60 євро та сало свиняче хребтове заморожене за ціною одиниці кількістю 10 000,00 кг, (1 кг) 0,97 євро (арк. спр. 45).

На підставі наведеної проформи-інвойс позивачем здійснено 12 вересня 2024 року оплату товару на суму 16 300,00 євро, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах від 12 вересня 2024 року №230, в призначенні платежу якої вказано «Prepayment for goods of seller Contract 02/01/2024 data 02.01.2024» (арк. спр. 43).

В подальшому, Boseler Goldschmaus Gmbh & Co KG виписано рахунок-фактуру (інвойс) від 13 вересня 2024 року на суму 16 389,80 євро щодо продажу товару, а саме: заморожене свиняче сало без шкіри, м`яке за ціною одиниці кількістю 10 707,50 кг, (1 кг) 0,60 євро та сало свиняче хребтове заморожене за ціною одиниці кількістю 10 273,50 кг, (1 кг) 0,97 євро (арк. спр. 35).

Суд констатує, що ні до Волинської митниці, ні до суду ТОВ «Євроімпорт Груп» не надано жодних банківських документів, які б підтвердили здійснення доплати за вказаний товар в сумі 89,80 євро.

До того ж, у відповідності до вимог пункту 2.4 Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13 березня 2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2017 року №2 пунктом 5 частини другої статті 53 МК України визначено, що документи, що подаються декларантом для підтвердження митної вартості товару, мають містити реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Із цим положенням узгоджується вимога пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року №216, відповідно до якого у платіжному дорученні платник повинен заповнити реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті. При цьому, надати повну інформацію про документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів, означає надати реквізити як зовнішньоекономічного договору (контракту), так і рахунку-фактури (інвойсу) / рахунку-проформи, згідно з якими здійснюється оплата. Саме ці документи і дозволяють ідентифікувати платіжне доручення з поставкою оцінюваного товару. Ідентифікація платіжного доручення з певною поставкою товару може бути здійснена також шляхом посилання на специфікацію до договору, на основі якої було поставлено відповідний товар. Без ідентифікації на основі посилання на такі документи платіжне доручення як доказ не може вважатися достатнім для доведення митної вартості певної партії товару. Так само платіжне доручення не є достатнім доказом митної вартості певної поставки товару в разі зазначення у ньому лише зовнішньоекономічного договору, на основі якого здійснена поставка певного товару.

Отже, платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), а в даному випадку проформи-інвойс, на підставі якого здійснено платіж (у разі коли відповідно до умов відповідних зовнішньоекономічних договорів такий авансовий платіж мав здійснюватися лише після отримання декларантом рахунку-фактури (інвойсу) / проформи-інвойс, не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару.

Суд уважає обґрунтованими доводи митного органу, що наданий платіжний документ не можливо було пов`язати з даними поставками.

Правова позиція про те, що у випадку встановлення сторонами в договорі поставки товару його оплати до процедури розмитнення або у випадку, якщо рахунок сплачено, декларант повинен надати банківський платіжний документ, висловлена в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2023 року у справі №804/5961/16.

Поряд з тим, покликання в банківському платіжному документі лише на контракт також не є достатнім задля того, щоб пов`язати його з конкретною поставкою, оскільки контракт довгостроковий та розрахований на чимало поставок.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі №804/15901/15.

До вказаних висновків прийшов і Восьмий апеляційний адміністративний суд у своїх постановах від 21 серпня 2024 року у справі №380/19286/23 та від 03 вересня 2024 у справі №500/6162/23.

Суд не може уважати релевантним застосування висновків Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №810/2784/18, від 25 травня 2021 року у справі №520/10386/2020, оскільки в даному випадку обставини справи різняться.

Так, в даній справі не зазначення проформи-інвойса в призначенні платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах від 12 вересня 2024 року №230 виступає в сукупності із невідповідністю (недостатність) сплаченої суми, яка становить 16 300,00 євро та передбаченої суми в рахунку-фактурі (інвойсі) від 13 вересня 2024 року в розмірі 16 389,80 євро, що додатково свідчить про неможливість його пов`язати саме із здійсненою поставкою.

Волинською митницею також встановлено розбіжність щодо витрат на транспортування по маршруту Garrel (Німеччина) п/п Ягодин які, відповідно рахунка на оплату від 16 вересня 2024 року №3966, становлять 55000 грн. Відстань даного маршруту орієнтовно 1369 км; транспортні витрати становлять 40,17 грн/км (55000/1369). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту п/п Ягодин Київ становить 29500 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 509 км, що становить 57,96 грн/км (29500/509). Вказане, на думку відповідача, свідчить про можливе заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

Також митним органом встановлено розбіжності в документах, які подані на підтвердження однієї із складових митної вартості, а саме транспортних витрат. Встановлено розбіжність у вартості за 1 км за транспортування товару.

Матеріали справи підтверджують, що витрати на перевезення товару з Garrel (Німеччина) до міста Київ (Україна) поніс позивач ТОВ «Євроімпорт Груп», що підтверджується заявкою №3966 (арк. спр. 163), довідкою про транспортні витрати від 16 вересня 2024 року (арк. спр. 150) та рахунком на оплату від 16 вересня 2024 року №3966 про витрати на транспортні послуги, які були надані декларантом відповідачу при митному оформленні товару.

Згідно документів на транспортування, наданих перевізником, вартість перевезення по маршруту Garrel (Німеччина) м/п Дорогуськ-Ягодин становить 55 000,00 грн, а вартість перевезення від м/п Дорогуськ-Ягодин до міста Київ 59 500,00 грн.

Відповідач звертає увагу на те, що вартість перевезення за маршрутом Garrel (Німеччина) до м/п Дорогуськ-Ягодин становить 40,17 грн/км (55 000,00 грн / 1369 км), а відстань між м/п Дорогуськ-Ягодин до міста Київ - 57,96 грн/км (29 500,00 грн / 509 км), що на думку митного органу свідчить про заниження транспортних витрат до кордону України, які є невід`ємною складовою митної вартості.

Відтак, подання такого неналежного банківського документа, який не відповідає сумі, зазначеній в рахунку-фактурі (інвойсі) від 13 вересня 2024 року №, поруч із виявленим непропорційним розподіленням транспортних витрат, стало достатньою правовою підставою витребування у декларанта додаткових документів.

Схожа позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2024 року у справі №140/33651/23.

Спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу та подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Згідно доводів відповідача, надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Митні органи наділені виключною компетенцією в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою їм надано повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товарів разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб`єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності заявленої митної вартості товару.

Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної, зокрема в постановах від 14 липня 2020 року у справі №809/1557/17, від 10 червня 2020 року у справі №1.380.2019.004752, від 28 вересня 2020 року у справі №520/2133/19, від 10 квітня 2020 року у справі №822/2806/15, наявність розбіжностей в документах, що підтверджують митну вартість є підставою для коригування додаткових документів та у разі їх ненадання - коригування митним органом митної вартості.

Запропонувавши надати додаткові документи, митний орган сприяв позивачу в обґрунтуванні застосування першого (основного) методу визначення митної вартості ввезеного на митну території України товару.

Відповідно, з огляду на наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості товару за першим методом, у відповідача були правові підстави витребувати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару.

Тобто, за результатами опрацювання документів, долучених до митної декларації, відповідно до положень статей 53, 54, 368 МК України, декларанту направлено письмову вимогу про необхідність подання додаткових документів, визначивши їх чіткий перелік, однак на вимогу митного органу належних документів декларантом не надано.

Слід зазначити, що саме позивач на стадії декларування товару (подання декларації та інших документів) зобов`язаний довести та надати докази (відповідні документи) того, що має право декларувати товари за самостійно обраним методом, і лише у разі надання таких документів, контролюючий орган за наявності у нього сумнівів може витребувати додаткові документи, що передбачені частиною третьою статті 53 МК України.

При цьому, за змістом пункту 2 частини шостої статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слідує, що його прийняттю передувало проведення митним органом консультації з декларантом згідно з статтею 57 МК України. Митницею вказано на неможливість застосування методу визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 МК України) та методу 2б (стаття 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 МК України) та методу 2г (стаття 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта.

Згідно статті 68 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Частиною 2 статті VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі визначено, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження чи довільній або фіктивній вартості.

Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Відповідно до примітки 4 до пункту 2 статті VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, формулювання підпунктів «а» і «b» дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар.

Вартість ввезеного позивачем товару ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, згідно рівня раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: товар 2 на рівні 1,1 дол.США/кг за МД від 16 вересням 2024 року № UA205140/2024/058450. Волинською митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість товару «Сало», виробника Boseler Goldschmaus GmbH & Co. KG DE, тобто того ж виробника, який поставляв товар ТОВ «Євроімпорт Груп», що підтверджується витягом із ЄАІС Держмитслужби України (арк. спр. 169).

Судом встановлено, що декларантом вказаний товар оформлено у вільний обіг згідно МД від 18 вересня 2024 року № 24UA88U0 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України (зворот арк. спр. 71-72).

Згідно наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Схожа позиція викладена також в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року у справі №140/4486/24.

Також суд зауважує, що в ході проведення консультацій декларанту пропонувалось у разі наявності цінової інформації для застосування методів визначення митної вартості на підставі положень 59-63 МК України повідомити про це митний орган для розгляду питання про можливість її використання при оцінці імпортованого товару (зворот арк. спр. 170), однак така інформація декларантом надана не була, тому суд уважає посилання представника позивача на певні відмінності, які зазначені МД в 16 вересням 2024 року № UA205140/2024/058450 та поданою декларантом МД 17 вересня 2024 року №24UA12U2, безпідставними.

Суд уважає, що митний орган навів достатнє обґрунтування причин, за наявності яких митниця не могла визнати заявлену декларантом митну вартість; у них вказано джерела інформації, що використовувались відповідачем для визначення митної вартості, зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований метод, що передує методу, обраному митним органом.

Враховуючи вищевикладене, підставою прийняття рішення про коригування митної вартості товару від 18 вересня 2024 року №UA205100/2024/000299/2 стало виявлення у поданих до митного контролю та оформлення документах розбіжностей, які безпосередньо впливали на можливість визнання заявленої за першим методом митної вартості, а також не усунення в подальшому вказаних розбіжностей декларантом. За наведених умов митниця зобов`язана самостійно здійснювати визначення митної вартості шляхом її коригування із застосуванням методів, визначених МК України, а, відтак, оскаржуване рішення та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18 вересня 2024 року №UA205140/2024/002480 винесені митним органом правомірно.

Щодо відмови Волинської митниці у скасуванні рішення про коригування митної вартості товару від 18 жовтня 2024 року №UA205140/2024/000299/2, яка викладена в листі Волинської митниці від 27 вересня 2024 року № 7.3-2/15-02/8.19/10624, суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом, представником ТОВ «Євроімпорт Груп» в порядку частини восьмої статті 55 МК України були подано додаткові документи та пояснення від 24 вересня 2024 року №2409/2024-01 щодо підтвердження митної вартості товару за МД від 17 вересня 2024 року №24UA12U2 (арк. спр. 58-60).

До вказаного листа додатково надано: роздруківку джерел (посилань), використаних у висновку ДП Держзовнішінформ від 16 вересня 2024 року №3-1/1231 (арк. спр. 61-69); заявку до Договору про перевезення від 12 березня 2021 року №12/03/2021 (арк. спр. 31); аркуш коригування від 20 вересня 2024 (арк. спр. 11); відкоригована МД від 18 вересня 2024 року №№24UA88U0 (арк. спр. 72); зовнішньоекономічний контракт від 02 січня 2024 року №02/01/2024 (арк. спр. 17-80).

Волинська митниця листом від 27 вересня 2024 року №7.3-2/15-02/8.19/10624 зазначено, що декларантом не надано в повному обсязі витребувані документи для підтвердження заявленої митної вартості. Оплату за експедиторські послуги (експедиторська винагорода) в сумі 500 грн, що є складовою митної вартості, не включено до митної вартості оцінюваного товару. Згідно заяви від 01 січня 2024 року №3966 форма та термін за здійснення транспортно-експедиційних послуг автомобільним транспортом в сумі 85 000,00 грн здійснюється шляхом безготівкового розрахунку, однак банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг не надано, тому рішення від 18 вересня 2024 року №UA205140/2024/000299/2 не підлягає скасуванню (арк. спр. 78-80).

Суд погоджується із позицією відповідача, що декларантом не надано в повному обсязі витребувані документи для підтвердження заявленої митної вартості, а також додатково надані документи не спростовують встановлені Волинською митницею розбіжності, які впливають на заявлену ТОВ «Євроімпорт Груп» митну вартість товару.

З огляду на встановлені судом обставини справи, оскільки надані митному органу документи не містили достатніх даних для визначення заявленої митної вартості, митним органом обґрунтовано прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару та листом від 27 вересня 2024 року № 7.3-2/15-02/8.19/10624 відмовлено у скасуванні рішення про коригування митної вартості товару.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Також згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд враховує і позицію Європейського суду з прав людини у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», згідно з якою саме «небезпідставність» доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести «небезпідставність» своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Як вже зазначалось судом вище, відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроімпорт Груп» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович