Справа № 280/6144/24
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року Справа № 280/6144/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької обласної прокуратури

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Запорізької обласної прокуратури (далі відповідач), в якій позивач з урахуванням уточнених позовних вимог (відповідно до ухвали суду від 03.02.2025) просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати на користь позивача вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, допомоги для оздоровлення та компенсації за невикористані дні відпустки;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача вихідну допомогу при звільненні, допомогу на оздоровлення та компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 223203,96 грн;

3) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 07.06.2024 по день фактичного розрахунку з урахуванням середньоденного розміру заробітної плати 3892,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом керівника Запорізької обласної прокуратури № 1398к позивач з 13.12.2022 був звільнений з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду та постанови Третього апеляційного адміністративного суду по справі № 280/512/23 наказ керівника Запорізької обласної прокуратури № 1398к був скасований та за наказом № 220к від 24.05.2023 позивача було поновлено на посаді. Після касаційного перегляду справи № 280/512/23 наказом керівника Запорізької обласної прокуратури № 493к від 07.06.2024 скасований наказ керівника Запорізької обласної прокуратури № 220к від 24.05.2023, а позивача звільнено. Разом з тим, не був здійснений остаточний розрахунок з позивачем, а саме не виплачена вихідна допомога, яка передбачена статтею 44 КЗпП України, та допомога для оздоровлення, визначена статтею 82 Закону України «Про прокуратуру». Крім того, у заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач вказує, що йому не було здійснено виплату за 45 невикористані дні відпустки за період з 13.12.2022 по 05.06.2024. Відтак позивач наголошує на непроведенні з ним розрахунку по виплаті вихідної допомоги, допомоги для оздоровлення та компенсації невикористаних днів відпустки, у зв`язку з чим вважає, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи та документів, що надійшли до суду.

19.07.2024 судом отримано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що наказ №1398к від 13.12.2022 про звільнення ОСОБА_1 з органів Запорізької обласної прокуратури та рішення кадрової комісії №16 з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 17.11.2022 № 2 про неуспішне проходження позивачем атестації наразі оскаржуються у судовому порядку (адміністративна справа № 280/512/23). Відтак Запорізькою обласною прокуратурою 07.06.2024 не звільнено з посади ОСОБА_1 , а лише скасовано наказ про його поновлення на посаді від 24.05.2023 № 22к. Натомість фактичне звільнення позивача з відповідної посади відбулося 13.12.2022, яке оскаржується у справі № 280/974/23. За наведених обставин відповідач зазначає, що ні КЗпП України, ні Закон України «Про прокуратуру» не містять підстав для виплати вихідної допомоги у разі скасування наказу про поновлення. Щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення відповідач зауважує, що наказом керівника обласної прокуратури від 06.06.2024 № 413к ОСОБА_1 надано щорічну відпустку терміном 5 календарних днів з 10 по 14 червня 2024 року, проте після надходження постанови Верховного Суду по справі № 280/512/23 наказом від 07.06.2024 № 493к наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді скасовано, відтак станом на 10.06.2024 позивач вже не перебував у трудових відносинах з обласною прокуратурою. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

22.07.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наголошує, що є особою, яку було звільнено відповідачем, тому має право на виплату вихідної допомоги та інших виплат, передбачених Законом України «Про прокуратуру». Вказує про наявність сумніву щодо фактичної дати видання наказу №417к з огляду на прийняття наказів № 493к та № 417к в один день. Не погоджується з розрахунком розміру середньої зарплати відповідачем у відзиві.

22.07.2024 до суду надійшло клопотання позивача про зупинення провадження у справі № 280/6144/24 до набрання чинності рішенням суду у справі № 280/6145/24. Зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України об`єктивно неможливо розглянути цю справу до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/6145/24. Вважає, що результати розгляду справи, у разі задоволення, потягнуть за собою визначення нової суми середньоденного та середньомісячного заробітків, врахування виплачених сум зарплати у разі стягнення .

02.08.2024 судом отримані заперечення відповідача щодо задоволення клопотання позивача про зупинення провадження, обґрунтовані тим, що позовні вимоги про стягнення вихідної допомоги у межах справи № 280/6144/24 обґрунтовані положеннями статті 44 КЗпП України, за якою при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. У свою чергу, позовні вимоги у справі № 280/6145/24 стосуються виплати позивачу заробітної плати, а також інших виплат, передбачених Розділом ІХ Закону України «Про прокуратуру» за період з 28.02.2024 по 07.06.2024. Представник відповідача наголошує, що позивачем не обґрунтовано об`єктивну неможливість розгляду справи № 280/6144/24 до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі - № 280/6145/24.

08.08.2024 до суду надійшов відзив у частині збільшених позовних вимог, у якому вкотре наголошено, що позивач вважається звільненим не з 07.06.2024, а з дати видачі наказу керівника Запорізької обласної прокуратури від 13.12.2022 № 1398к, при цьому під час звільнення ОСОБА_1 13.12.2022 йому були виплачені усі передбачені законодавством виплати. Також відповідач наводить свій розрахунок розміру компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у разі наявності підстав та надання позивачу такої компенсації.

30.01.2025 судом отримано заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог у зв`язку із визначенням іншого розміру середнього місячного заробітку, який встановлений у рішеннях судів у справах № 280/768/24, № 280/6145/24, та відповідно який впливає на розмір вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

19.02.2025 до суду надійшов відзив у частині збільшених позовних вимог, у якому не погоджується з визначеним позивачем розміром середньоденної (та середньомісячної) заробітної плати, вважає наведені позивачем розміри вихідної допомоги при звільненні безпідставними.

25.02.2025 судом отримано відповідь на відзив, у якій зазначено, що розрахунок суми середньоденної та середньомісячної зарплати відповідач здійснив з порушенням вимог рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020, рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 13.09.2023 № 8-р(II)/2023, листа Запорізької обласної прокуратури від 05.12.2023 № 07-27-23, частини сьомої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (довідка Запорізької обласної прокуратури від 01.03.2024 № 07-29вих-24), рішень судів у справі № 280/768/24, № 280/6145/24. Водночас позивач здійснив розрахунок відповідно з вимогами рішень судів та Закону України «Про прокуратуру», який додано по заяви про збільшення позовних вимог.

26.02.2025 до суду надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, зумовлена набранням чинності рішенням суду у справі № 280/6145/24, відповідно до якого заробітна плата позивача за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки склала 945262,43 грн. Таким чином, розмір матеріальної допомоги для оздоровлення, яка підлягає стягненню з відповідача становить 78771,87 грн, сума компенсації за невикористані 45 днів відпустки 116220,60 грн.

28.02.2025 судом отримані додаткові пояснення відповідача, у яких він заперечує проти прийняття до розгляду заяв ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог з огляду на закінчення строку на подання таких заяв позивачем.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 08.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

Ухвалою від 09.08.2024 суд зупинив провадження у справі №280/6144/24 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до набрання законної сили рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 280/6145/24.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 у справі №280/6144/24 скасовано ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 09.08.2024; справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

27.01.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду повернулись матеріали адміністративної справи № 280/6144/24 за вх.№ 3857.

Ухвалою від 28.01.2025 суд продовжив розгляд справи №280/6144/24 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 03.02.2025 суд прийняв до розгляду заяву представника ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог (за вх.№ 4564 від 30.01.2025) та ухвалив здійснювати розгляд справи №280/6144/24 з урахуванням такої заяви.

Ухвалою від 06.03.2025 суд відмовив у прийнятті заяви ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог (за вх..№ 9016, № 9017 від 26.02.2025).

Рішення у справі ухвалюється з урахуванням перебування судді у відпустці у період з 18.02.2025 по 05.03.2025 згідно з довідкою від 27.02.2025 за вих. № 02-35/25/23.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 13.12.2022 за №1398к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 13.12.2022.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі №280/512/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023, позовні вимоги задоволено:

визнано протиправним та скасовано рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №2 від 17 листопада 2022 року про не проходження атестації начальником відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням норм матеріального права;

визнано протиправним та скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №1398к від 13.12.2022 про звільнення позивача ОСОБА_1 з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»;

поновлено позивача ОСОБА_1 на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та органів прокуратури Запорізької області з 13 грудня 2022 року;

стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 грудня 2022 року по 17 травня 2023 року у розмірі 66627 грн 68 коп. (шістдесят шість тисяч шістсот двадцять сім гривен шістдесят вісім копійок) з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті;

в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 12790 грн 13 коп. (дванадцять тисяч сімсот дев`яносто гривен тринадцять копійок) рішення допущено до негайного виконання.

На підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі № 280/512/23 наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 24.05.2023 №220к скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 13.12.2022 №1398к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області з 13.12.2022.

Також ОСОБА_1 звертався до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом, у якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати на його користь вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку; зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на його користь вихідну допомогу при звільненні у розмірі: 12 790,13 грн; визнати протиправними дії Запорізької обласної прокуратури щодо зменшення йому сум нараховування розміру заробітної плати для оплати часу відпусток та компенсації за невикористані відпустки при звільненні; зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на його користь заробітну плату для оплати часу відпусток на загальну суму: 13099,21 грн. та компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні на суму: 83101,53 грн., загалом: 96200,74 грн; стягнути із Запорізької обласної прокуратури на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 13 грудня 2022 року до дня фактичного розрахунку, з урахуванням середньоденного розміру заробітної плати: 594,89 грн.

За наслідками розгляду вказаного позову рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі № 280/974/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.10.2023, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.06.2024, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2023 і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11.10.2023 у справі №280/974/23 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

Постановою Верховного Суду від 05.06.2024 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 у справі №280/512/23 скасовано. Справу №280/512/23 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції Запорізького окружного адміністративного суду.

Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 06.06.2024 № 413к надано ОСОБА_1 , начальнику відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області, частину щорічної відпустки тривалістю 05 календарних днів з 10 по 14 червня 2024 року включно за період роботи з 13.12.2023 по 12.12.2024.

На підставі постанови Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №280/512/23 наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 07.06.2024 № 493к скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 24.05.2023 № 220к про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області.

На підставі наказу керівника Запорізької обласної прокуратури від 07.06.2024 № 493к скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 06.06.2024 № 413к про надання частини щорічної відпустки у зв`язку зі скасуванням наказу про поновлення на посаді.

Листом Запорізької обласної прокуратури від 21.06.2024 № 27-71вих24 позивача повідомлено, що відповідно до інформації відділу фінансування та бухгалтерського обліку обласної прокуратури заробітна плата за 5 відпрацьованих днів з 01 по 07 червня 2024 року виплачена 21.06.2024 у сумі 21272,73 грн. Окрім цього, на підставі статей 116-117 Кодексу законів про працю України 21.06.2024 був сплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 10 робочих днів у сумі 21272,73 грн. Матеріальна допомога на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань, а також вихідна допомога у зв`язку зі звільненням у 2024 році обласною прокуратурою не нараховувались та не виплачувались.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2024 у справі №280/512/23 (не набрало законної сили) відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2024 у справі №280/974/23 (не набрало законної сили) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: визнано протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку; зобов`язано Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі 12790,13грн; ухвалено стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 78525,48 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що з моменту звільнення з посади та органів Запорізької обласної прокуратури 07.06.2024 не проведено остаточного розрахунку з виплати вихідної допомоги, допомоги для оздоровлення та компенсації невикористаних днів відпустки, через що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII).

Згідно з положеннями статті 82 Закону № 1697-VII прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора. Прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів. Прокурору надаються додаткові та інші відпустки, передбачені законом.

Для виконання невідкладних і непередбачуваних завдань прокурори можуть бути відкликані з щорічної основної чи додаткової оплачуваної відпустки. Частина невикористаної відпустки надається прокурорам у будь-який час відповідного року чи приєднується до відпустки в наступному році з відповідним відшкодуванням непередбачуваних витрат у зв`язку з відкликанням із відпустки. Порядок такого відшкодування визначається Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

За наведеного нормативного регулювання позивач вважає, що обставини скасування наказу керівника Запорізької обласної прокуратури від 24.05.2023 № 220к про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області (наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 07.06.2024 № 493к) зумовили виникнення у нього права на отримання вихідної допомоги, допомоги для оздоровлення та компенсації 45 невикористаних днів відпустки за період з 13.12.2022 по 05.06.2024.

Враховуючи те, що позивач пов`язує наявність у нього права на отримання вихідної допомоги, допомоги для оздоровлення та компенсації за невикористані дні відпустки саме з датою скасування наказу про поновлення його на роботі (07.06.2024), дослідженню у цій справі підлягає питання, чи відбулось фактично таке звільнення.

Як встановлено судом, наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 13.12.2022 за №1398к ОСОБА_1 звільнено з органів Запорізької обласної прокуратури з 13.12.2022. Надалі на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі № 280/512/23 наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 24.05.2023 № 220к скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 13.12.2022 №1398к та поновлено ОСОБА_1 на відповідній посаді з 13.12.2022.

Проте постановою Верховного Суду від 05.06.2024 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 у справі №280/512/23 скасовано; справу №280/512/23 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції Запорізького окружного адміністративного суду. Відтак на підставі Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №280/512/23 наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 07.06.2024 № 493к скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 24.05.2023 № 220к.

Отже, наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 07.06.2024 № 493к був прийнятий з метою відновлення правового становища, яке існувало до звернення позивача до суду у справі № 280/512/23, оскільки правова підстава, відповідно до якої він підлягав поновленню на посаді, а саме рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі № 280/512/23, була скасована судом, тобто перестала існувати.

При цьому спір щодо звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу керівника Запорізької обласної прокуратури №1398к від 13.12.2022 та його поновлення на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та органів прокуратури Запорізької області з 13.12.2022 остаточно не вирішений, оскільки такі правовідносини є предметом розгляду у справі № 280/512/23 та рішення суду у цій справі не набрало законної сили.

За таких обставин датою фактичного звільнення позивача з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області Кузьменка О.М. вважається 13.12.2022, оскільки наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №1398к від 13.12.2022 є чинним та судом не скасований.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог щодо нарахування та виплати вихідної допомоги при звільненні, тому що наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 07.06.2024 № 493к про скасування наказу про поновлення на посаді не є тотожним припиненню трудових відносин (звільненню), а питання нарахування та виплати на користь позивача вихідної допомоги при звільненні на підставі наказу керівника Запорізької обласної прокуратури від 13.12.2022 за №1398к є предметом розгляду у справі №280/974/23.

Крім того, суд зазначає, що питання нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення та компенсації невикористаних днів відпустки за період з 13.12.2022 по 05.06.2024, право на отримання яких позивач пов`язує з датою скасування наказу про поновлення на посаді (07.06.2024), може бути вирішено на користь позивача лише у випадку встановленого судом у справі № 280/512/23 факту незаконного звільнення позивача з посади з 13.12.2022, проте рішення у вказаній справі не набрало законної сили, у зв`язку з чим вимоги щодо виплати ОСОБА_1 вказаної допомоги та компенсації є такими, що заявлені передчасно.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 07.06.2024 по день фактичного розрахунку, то суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи відсутність встановленого судом у цій справі факту затримки розрахунку при звільненні з 07.06.2024 (вихідної допомоги, допомоги для оздоровлення, компенсації за невикористані дні відпустки), оскільки така подія звільнення не відбулась, вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки такого розрахунку задоволенню також не підлягають.

Ухвалюючи рішення, суд керується статтею 246 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (параграф 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведеного вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

VII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач Запорізька обласна прокуратура, місцезнаходження: вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29-А, м. Запоріжжя, 69005; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 06.03.2025.

Суддя К.В.Мінаєва