Справа № 761/8916/25
Суддя: Кондратенко О. О.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/8916/25
Провадження № 2-а/761/591/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Кондратенко О.О. розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в особі головного спеціаліста-інспектора з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва Вови Володимира Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва зі скаргою, в якій просила суд:

-поновити строк звернення до суду щодо оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення 2КІ № від 03 вересня 2024 року;

-скасувати постанову 2КІ № про адміністративне правопорушення від 03 вересня 2024 року;

-стягнути на її користь сплачений штраф та витрати на правову допомогу.

Звертаючись до суду з вищезазначеною скаргою ОСОБА_1 просила суд про поновлення строку на оскарження вищезазначеної постанови. Свою заяву обґрунтовує тим, що у вересні 2024 року вона звернулась з адміністративним позовом щодо оскарження вищезазначеної постанови до Печерського районного суду м. Києва, за місцем вчинення адміністративного правопорушення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2024 року її позовну заяву було направлено для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2024 року її адміністративний позов було залишено без руху та надано час для усунення недоліків, виявлених при поданні позову. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року її позовну заяву було повернуто у зв?язку із неусунення недоліків, які зазначені в ухвалі суду від 23 грудня 2024 року. Оскільки, на її думку, підставою для повернення позовної заяви слугувало саме небажання визначеним складом суду розглядати справу, так як, недоліки були усунуті, а підставою для повернення скарги слугували зовсім інші недоліки, які не були зазначені судом під час постановлення ухвали суду про залишення позову без руху. Звернутися до суду з аналогічним позовом повторно для позивачки є значно простіше, а ніж, оскаржувати ухвалу суду від 15 січня 2025 року про повернення позовної заяви, яка на думку ОСОБА_1 винесена в порушенням норм КАС України. А тому, на її думку, строк для звернення до суду з даною скаргою нею пропущено з поважних причин.

Відповідно ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом.

За змістом частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв?язку з принципом правової визначеності слугує меті юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб?єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Також слід враховувати, що частина перша статті 122 КАС України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює, зокрема можливість оскарження постанов про притягнення до адміністративної, є Кодекс України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Положеннями ст. 287 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 288 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Таким чином, ст. 287 КУпАП встановлено спеціальний строк протягом якого за загальним правилом особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності має право оскаржити в суді постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatismutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі ?Перетяка та Шереметьєв проти України?, заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі ?Меньшакова проти України?, заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов?язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі ?PerezdeRadaCavanilles v. Spain? (?Перез де Рада Каванілес проти Іспанії?), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року ?Osman v. theUnitedKingdom? (?Осман проти Сполученого Королівства?), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року ?Kreuz v. Poland? (?Круз проти Польщі?), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі ?Пономарьов проти України? від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об?єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов?язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вбачається із тексту скарги, поданої ОСОБА_1 , з даною скаргою вона звертається повторно.

Згідно інформації, наявної в ЄДРСР, ОСОБА_1 вперше звернулась із адміністративним позовом про оскарження постанови 2КІ № про адміністративне правопорушення від 03 вересня 2024 року у вересні 2024 року до Печерського районного суду м. Києва.

Згідно ухвали, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2024 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в особі головного спеціаліста-інспектора з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва Вови В.О. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в особі головного спеціаліста-інспектора з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва Вови В.О. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення залишено без руху та надано ОСОБА_1 терміну для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в особі головного спеціаліста-інспектора з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва Вови В.О. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення повернуто позивачці, оскільки, у встановлений судом строк позивачкою не було усунуто недоліки позову, вказані в ухвалі суду від 23 грудня 2024 року, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви.

Повертаючи позовну заяву, судом було зазначено, що вимоги ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2024 року, виконані не в повному обсязі, зокрема до суду не надані докази надсилання її копії та копій доданих документів іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.161 КАС України з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу. Крім того, як вбачається із тексту ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2024 року, судом було зазначено в якості одного із недоліків позовної заяви - ненадання суду доказів надсилання копії позовної заяви та копій доданих документів іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.161 КАС України з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.

Незгода ОСОБА_2 з ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року не є підставою для поновлення строку звернення до суду зі скаргою (адміністративним позовом), а є підставою для оскарження її в апеляційному порядку.

Отже, суд критично ставиться до посилань скаржниці зазначених, як підставу про поновлення строку на оскарження постанови та визнає неповажними причини, зазначені ОСОБА_1 .. А тому, ОСОБА_1 необхідно вказати інші підстави для поновлення строку на звернення до суду з даною скаргою, а також надати належні докази для їх підтвердження.

Таким чином, оскільки скаржницею не дотримані вищенаведені положення КАС України, скарга має бути залишена без руху відповідно з наданням скаржниці строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 123, 160, 161, 169, 286 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в особі головного спеціаліста-інспектора з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва Вови Володимира Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без руху, надавши скаржниці строк в десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, роз`яснивши, що в разі невиконання ухвали скарга буде вважатися неподаною та повернута їй.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: