Справа № 320/8680/24
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8680/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Мельничука В.П., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Руденко Д.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року, суддя Василенко Г.Ю., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та скасування податкових повідомлень - рішень, податкової вимоги,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Київській області щодо нарахування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів у сумі 2 578 412,04 грн та штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб у сумі 1 915 326,98 грн;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області відкоригувати дані інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів та штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.11.2018 №, яким застосовано штрафні санкції в сумі 1 915 326,98 грн;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.11.2018 №, яким застосовано штрафні санкції в сумі 2 578 412,04 грн;

- скасувати податкову вимогу № 0-1036 від 30.11.2023 та рішення про опис майна у податкову заставу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.02.2020 у справі № 826/7910/18, що набрало законної сили, скасовано наказ на проведення перевірки за результатами якої контролюючим органом прийняті спірні рішення, що, на думку позивача, тягне за собою скасування рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДПС у Київській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, 79 Податкового кодексу України та наказу Головного управління ДФС у Київській області від 26.01.2018 №152 податковим органом проведена документальна позапланова перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при необлікованій реалізації нерухомого майна за період з 01.01.2013 по 31.12.2017.

За результатами перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області складено акт від 16.02.2018 №158/10-36-13-09/ НОМЕР_1 .

Згідно з висновками акту від 16.02.2018 №158/10-36-13-09/ НОМЕР_1 , перевіркою встановлено порушення позивачем:

- статті 58, частини шостої статті 128 Господарського кодексу України в частині здійснення господарської діяльності без державної реєстрації фізичної особи-підприємця та незабезпечення ведення обліку результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства;

- підпункту 168.2.1, пункту 168.2 статті 168, пункту 177.1, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015-2017 роки, що підлягає сплаті до бюджету всього в сумі 7661307,92 грн, в т.ч. за 2015 рік - 6940716,75 грн, за 2016 рік - 577612,75 грн, за 2017 рік - 142978,42 грн;

- пункту 4 частини другої статті 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, в частині неподання звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015-2017 роки;

- абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, в частині ненарахування, необчислення та несплати єдиного внеску всього на загальну суму 294661,12 грн, в т.ч. 89995,12 грн за 2015 рік, 94941,00 грн за 2016 рік, 109725,00 грн за 2017 рік;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 200.1, пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, в частині заниження податку на додану вартість за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, що підлягає декларуванню та сплаті до бюджету всього в сумі 10313648,15 грн, в т.ч. за 2015 рік в сумі 9205046,35 грн, за 2016 рік - 888635,00 грн, за 2017 рік - 219966,80 грн;

- пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, в частині заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає декларуванню та сплаті до бюджету в сумі 773523,61 грн, в т.ч. за 2015 рік - 690378,47 грн, за 2016 рік - 66647,63 грн, за 2017 рік - 16497,51 грн.

На підставі вищезазначених висновків акту перевірки, 14.03.2018, Головним управлінням ДФС у Київській області прийняті:

- податкове повідомлення-рішення № за порушення податкового законодавства в частині заниження податку на додану вартість за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 року, що підлягає декларуванню та сплаті до бюджету на загальну суму 12 892 060 грн, у т.ч. 10 313 648,15 грн основного платежу та 2 578 412,04 грн штрафних (фінансових) санкцій;

- податкове повідомлення-рішення № за порушення податкового законодавства в частині заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015-2017 роки, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 9 576 634,90 грн, у т.ч. 7 661 307,92 грн основного платежу та 1 915 326,98 грн штрафних (фінансових) санкцій;

- податкове повідомлення-рішення № за порушення податкового законодавства в частині заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає декларуванню за 2015-2017 роки на загальну суму 966 904,51 грн, у т.ч. 773523,61 грн основного платежу та 193 380,9 грн штрафних (фінансових) санкцій;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування на загальну суму 294 661,12 грн;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за порушення пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині неподання звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску у розмірі 510,00 грн;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, тобто за порушення пункту 2 частини 1 статті 7, статті 8, частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі 56 959,24 грн.

Не погоджуючись із вищевказаними податковими-повідомленнями рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішеннями про застосування штрафних санкцій ОСОБА_1 оскаржив їх до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.02.2020 у справі №826/7910/18, яке набрало законної сили 19.01.2021, адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано наказ Головного управління ДФС у Київській області від 26.01.2018 №152 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області № від 14.03.2018, № від 14.03.2018, № від 14.03.2018, вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 14.03.2018, рішення Головного управління ДФС у Київській області № від 14.03.2018 про застосування штрафних санкцій за порушення пункту 4 частини другої статті 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями в частині неподання звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015-2017 роки, рішення Головного управління ДФС у Київській області № від 14.03.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, тобто за порушення пункту 2 частини 1 статті 7, статті 8, частини 2 статті 9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Разом з тим, судом встановлено, що 30.11.2018 на підставі висновків акту перевірки від 16.02.2018 №158/10-36-13-09/ Головним управлінням ДФС у Київській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» в розмірі 2 578 412,04 грн;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування» в розмірі 1 915 326, 98 грн.

Окрім того, 30.11.2023 Головним управлінням ДПС у Київській області було складено податкову вимогу №0-1036, якою позивача було повідомлено, що станом на 29.11.2023 сума його податкового боргу за платежем «податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код класифікації доходів бюджету 14060100)» становить 2 293 347,89 грн, у тому числі: податкове зобов`язання: 0,00 грн; штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2 293 347,89 грн; пеня у розмірі: 0,00 грн.

30.11.2023 Головним управлінням ДПС у Київській області було прийнято рішення №56406/6/10-36-13-08 про опис майна у податкову заставу, яким повідомлено платника податків про здійснення опису його майна у податкову заставу відповідно до статті 89 розділу ІІ Податкового кодексу України.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо нарахування в інтегрованій картці платника податків штрафний сакцій, а податкові повідомлення-рішення від 30.11.2018 №, №, податкову вимогу № 0-1036 від 30.11.2023 та рішення про опис майна у податкову заставу такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується, у тому числі, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Пунктом 78.4 статті 78 ПК України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

У пунктах 78.4 та 78.5 статті 78 ПК України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, окрім наведених вище висновків Верховний Суд зазначив, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення. З урахуванням цього Верховний Суд зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

Отже, враховуючи, що обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач послався на скасування у судовому порядку наказу на проведення перевірки, на підставі якого були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входять до предмету доказування для цілей вирішення цього спору й підлягають першочерговому дослідженню.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.02.2020 у справі №826/7910/18, яке набрало законної сили 19.01.2021, скасовано наказ Головного управління ДФС у Київській області від 26.01.2018 № 152 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за результатами реалізації якого прийняті спірні у справі податкові повідомлення-рішення.

У вказаному судовому рішенні суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування наказу відповідача від 26.01.2018 № 152 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), оскільки такий наказ прийнятий на виконання судового рішення, яке в подальшому було скасовано.

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, за наявності судового рішення, що набрало законної сили, щодо протиправності наказу, суд позбавлений можливості та правових підстав для надання повторної правової оцінки такому наказу.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 16 червня 2021 року у справі № 1340/4619/18.

Отже, у цій справі обставини щодо дотримання процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління ДФС у Київській області від 26.01.2018 № 152 не підлягають повторному дослідженню у даній справі, а учасники адміністративного процесу звільнені від доказування тих обставин, які встановлені судом при розгляді справи № 826/7910/18.

Таким чином, порушення податковим органом порядку призначення та/або проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції в контролюючого органу на прийняття податкових повідомлень-рішень.

Ураховуючи встановлені у справі № 826/7910/18 обставини щодо протиправності наказу Головного управління ДФС у Київській області від 26.01.2018 № 152, на підставі якого було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , висновки за результатом якої слугували підставою для прийняття оскаржуваних у цій справі індивідуальних актів щодо визначення податкових донарахувань, колегія суддів уважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що прийняті контролюючим органом за наслідками такої податкової перевірки спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню як такі, що прийняті поза межами та не у спосіб, визначені діючим законодавством України.

Аналогічний підхід викладено Верховним Судом у постановах від 15 червня 2022 року у справі № 826/16874/18, від 13 липня 2022 року у справі № 0840/3592/18, від 25 листопада 2022 року у справі № 640/5640/19.

Отже, за сталою та послідовною практикою Верховного Суду встановлена судами протиправність наслідків перевірки у зв`язку з порушенням процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень контролюючого органу.

Вказана правова позиція виловлена у постанові Верховного Суду від 20 січня 2025 року у справі № 140/34881/23.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 30.11.2018 № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач, посилаючись у відзиві та в апеляційній скарзі на положення підпункту 60.1.2 пункту 60.1 статті 60 ПК України, та виділивши підпункт 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК України, зазначив, що спірні податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу є відкликаними.

Так, згідно підпунктів 60.1.1, 60.1.2 пункту 60.1 статті 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу.

У відповідності до пунктів 60.2, 60.3 статті 60 ПК України у випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

Тобто, у випадку самостійного погашення платником податків або органом стягнення суми податкового боргу податкова вимога вважається відкликаною у день його погашення, а у випадку скасування контролюючим органом податкової вимоги вона вважається відкликаною у день прийняття контролюючим органом рішення про відкликання податкової вимоги.

Оскільки відповідач посилається на положення підпункту 60.1.2 пункту 60.1 статті 60 ПК України є підстави вважати, що спірна податкова вимога вважалась би відкликаною у день прийняття контролюючим органом рішення про її відкликання.

Проте, матеріали справи такого рішення не містять. Такого рішення до додано відповідачем і до матеріалів апеляційної скарги.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, податковою вимогою від 30.11.2023 №0-1036 Головним управлінням ДПС у Київській області було проінформовано позивача про те, що станом на 29.11.2023 сума його податкового боргу за платежем "податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код класифікації доходів бюджету 14060100)" становить 2 293 347,89 грн, у тому числі: податкове зобов`язання: 0,00 грн; штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2 293 347,89 грн; пеня у розмірі: 0,00 грн.

При цьому сума штрафних (фінансових) санкції у розмірі 2293347,89 грн була визначена на підставі податкового повідомлення-рішення, винесеного за результатом проведеної перевірки, оформленої актом від 16.02.2018 №158/10-36-13-09/.

Також, відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційні скарзі зазначив, що станом на 27.05.2024 відповідно до ІКС «Податковий блок» за позивачем не обліковується податковий борг.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірна податкова вимога не є відкликаною та підлягає скасуванню.

Разом з тим, виникнення права податкової застави законодавство не пов`язує із чинністю податкової вимоги, а скасування податкової вимоги, зокрема з підстав порушення контролюючим органом певних процедур, само по собі не є свідченням відсутності в особи узгоджених грошових зобов`язань.

Так, Верховний Суд у постанові від 27 жовтня 2022 року у справі №240/9395/20 дійшов висновку, що аналіз норм підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 59.3 статті 59, пункту 95.2 статті 95 ПК України дають підстави для висновку, що за своєю юридичною природою та призначенням податкова вимога має на меті інформування платника податків про суму узгодженого грошового зобов`язання, яке не було ним сплачено у встановлений строк, та непогашеної пені, а також про обов`язок їх погасити, факт виникнення податкової застави та можливі негативні наслідки непогашення податкового боргу у встановлений пунктом 95.2 статті 95 ПК України строк у вигляді вжиття контролюючим органом примусових заходів з його погашення, передбачених главою 9 Розділу ІІ ПК України.

При цьому, виникнення податкового боргу чи податкової застави не пов`язано із фактом формування або направлення (вручення) податкової вимоги. Цей документ лише формалізує стан, який вже існує в силу Закону. Проте обов`язковість інформування платника податків про такий стан та наслідки непогашення податкового боргу законодавцем закріплена як передумова для виникнення у контролюючого органу права на вжиття заходів з погашення цього боргу. Якщо ж таке право виникло і контролюючий орган розпочав дії з реалізації своєї компетенції по вжиттю заходів з погашення податкового боргу, то воно в подальшому не може бути нівельовано, а правомірність вжитих заходів може бути перевірена в межах адміністративного або судового оскарження».

Таким чином, у зв`язку з встановленням відсутності у позивача податкового боргу, на підставі якого відповідачем винесено рішення про опис майна у податкову заставу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування рішення про опис майна у податкову заставу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, то колегія суддів зазначає, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху як таку, що подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, зазначено недоліки позовної заяви, спосіб і строк для їх усунення.

Позивачем усунено недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року поновлено позивачу строк на звернення до суду, оскільки зі змісту заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом та доданих доказів вбачається наявність підстав для поновлення строку зввернення до суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Мельничук В.П.

Кобаль М.І.