Справа № 420/12603/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/12603/24

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А. Дата і місце ухвалення: 08.11.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ІІ півріччя 2019 року та за 2020 рік в загальній сумі 15103,66 грн.;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області відкоригувати інтегровану картку платника ОСОБА_1 шляхом списання нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ІІ півріччя 2019 року та за 2020 рік в загальній сумі 15103,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що в електронному кабінеті платника податків ОСОБА_1 містяться відомості інтегрованої картки платника про заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 15103,66 грн. за період ІІ півріччя 2019 року - 2020 рік. Вимог від контролюючого органу щодо необхідності сплатити борг чи рішення про донарахування єдиного внеску позивач не отримувала. На звернення до Головного управління ДПС в Одеській області про надання відомостей щодо виниклої заборгованості ОСОБА_1 отримала лист з підтвердженням наявності заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 15103,66 грн. та витяг з інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків з бюджетом. Позивач зазначала, що починаючи з 01.02.2017р. вона безперервно працювала на посаді юрисконсульта в ТДВ «ЗОНТ», яке, як роботодавець, сплачувало за неї, як за найманого працівника, єдиний соціальний внесок в розмірі не менше мінімального від суми нарахованої заробітної плати за місяць. Доходу від незалежної професійної діяльності як самозайнята особа (адвокатська діяльність) в ІІ півріччі 2019 року та за 2020 рік ОСОБА_1 не отримувала, про що зазначала в звітах форми Д5 (річна) про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного внеску.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії щодо нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період ІІ півріччя 2019 року та за 2020 рік в загальній сумі 15103,66 грн.

Зобов`язано Головне управління ДПС в Одеській області відкоригувати інтегровану картку платника ОСОБА_1 шляхом списання нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період ІІ півріччя 2019 року та за 2020 рік в загальній сумі 15103,66 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 08.11.2024р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що за даними інформаційної системи ДПС ОСОБА_1 з 23.08.2016р. по теперішній час знаходиться на обліку в Приморській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області як особа, що провадить незалежну професійну діяльність з ознакою «адвокат», у зв`язку з чим, на підставі ч.1 ст.4, ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зобов`язана своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок. Звільнення зі сплати єдиного внеску за себе передбачено лише для фізичних осіб-підприємців (незалежно від обраної системи оподаткування) при умові, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Також апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 не подавала за 2019-2020р.р. звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою додаток 5.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.08.2016р. ОСОБА_1 видано свідоцтво №002857 про право на зайняття адвокатською діяльністю, після чого позивач була зареєстрована як самозайнята особа (адвокат) та здійснювала незалежну адвокатську діяльність.

Відповідно до даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС станом на 08.04.2024р. у ОСОБА_1 наявна заборгованість з єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, в сумі 15 103,66 грн. нарахована за період ІІ півріччя 2019 року - 2020 рік.

Вважаючи протиправним нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за відповідний період ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції зазначив, що згідно із відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5), у період з січня 2019 року по грудень 2021 року страхові внески за ОСОБА_1 сплачувались страхувальником з кодом . А відтак, за висновками суду, у спірний період позивач у розумінні Закону №2464-VI є застрахованою особою і єдиний внесок за неї нараховано та сплачено роботодавцем. Наведені обставини виключають обов`язок зі сплати єдиного внеску позивачем ще як самозайнятою особою.

Суд зазначив, що нарахування єдиного соціального внеску позивачу у спірний період як самозайнятій особі без доказів здійснення нею незалежної професійної діяльності та отримання доходу від такої діяльності, та при одночасному перебуванні ОСОБА_1 у трудових відносинах та сплатою роботодавцем за неї єдиного соціального внеску, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо позивачем та її роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI (далі Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 13 Закону №5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, Законом №2464-VI не врегульовано.

Верховним Судом у постановах від 27 листопада 2019 року по справі №160/3114/19, від 4 грудня 2019 року по справі №440/2149/19, від 17 серпня 2020 року по справі №140/1679/19 висловлено правову позицію, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постановах від 07 лютого 2023 року по справі №440/1408/19, від 19 червня 2024 року по справі №480/4744/18.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, у період ІІ півріччя 2019 року 2020 рік ОСОБА_1 була найманим працівником товариства з додатковою відповідальністю «ЗОНТ» ().

Витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) підтверджується сплата ТДВ «ЗОНТ» сум єдиного внеску за ОСОБА_1 за період ІІ півріччя 2019 року 2020 рік.

Таким чином, в розумінні Закону №2464-VI, позивач була застрахованою особою і єдиний внесок за неї в зазначений період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що мета встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку його сплачувати досягнута за рахунок сплати у ІІ півріччі 2019р. - 2020р. ЄСВ за ОСОБА_1 її роботодавцем, як страхувальником.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними дій Головного управління ДПС в Одеській області щодо нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період ІІ півріччя 2019 року та за 2020 рік в загальній сумі 15103,66 грн. та зобов`язання відкоригувати інтегровану картку платника ОСОБА_1 шляхом списання нарахованого єдиного внеску за відповідний період у зазначеній сумі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 березня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук