Справа № 420/36117/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/36117/24

Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024р. про відмову у забезпеченні позову по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Болградського РТЦКСП, Військово-лікарської комісії Болградського РТЦКСП, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 вересня 2024р. про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , здоровим та придатним до військової служби;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 вересня 2024р. про призов на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Болградського РТЦКСП про присвоєння ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , військового звання «солдат».

9.12.2024р. представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій він просив забезпечити позов шляхом заборони будь-яким районним територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки в особі посадових осіб, а також командирам та уповноваженим посадовим особам будь-яких військових частин Збройних Сил України вчиняти будь-які дії щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на військову службу під час мобілізації, до набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024р. у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі №420/36117/24, шляхом заборони будь-яким районним територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки в особі посадових осіб, а також командирам та уповноваженим посадовим особам будь-яких військових частин Збройних Сил України вчиняти будь-які дії щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на військову службу під час мобілізації, до набрання відповідним рішенням суду законної сили, - відмовлено.

Не погодившись із даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову постанову, якою вжити заходи забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено, а також до заяви не додано належних, достатніх, допустимих, та юридично спроможних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам, та охоронюваним законом інтересам позивача або про те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття відповідних заходів забезпечення позову. До того ж, можливе настання негативних наслідків не є безумовною підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно можуть бути порушені у майбутньому.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч.2 ст.150 КАС України).

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно із Рекомендацією №R(89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989р., рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018р. у справі №826/8556/17.

Враховуючи викладене, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач вказує, що під час медичного огляду ОСОБА_1 ВЛК не було враховано стан здоров`я обстежуваного - ОСОБА_1 , медичними працівниками не взято до уваги його показання щодо власного самопочуття та наявності наступних медичних діагнозів: початкових дегенеративно - дистрофічних змін за типом остеохондрозу (нерівномірно звужені міжхребцеві проміжки, замикаючи пластинки ущільнені, правобічний хронічний фронтит, загострення, невралгія трійчастого нерву, невралгічний синдром, вегето-судинна дистонія, більш того відповідно до Висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслутовуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 рекомендовано соціальні послуги на непрофесійній основі, вказаний висновок дійсний до 12.12.2024р.; відповідно до виписки від 5.08.2024р. встановлено: наслідки перенесеної нейроінфекції (хронічний синусит) хронічна недостатність мозкового кровообігу 1 ст. з частими мигреноподібними пароксізмами.

При цьому, на думку позивача, забезпечення позову має відбуватись шляхом заборони будь-яким районним територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки в особі посадових осіб, а також командирам та уповноваженим посадовим особам будь-яких військових частин Збройних Сил України вчиняти будь-які дії щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на військову службу під час мобілізації, до набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову від 9.12.2024р. та апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що аргументи заявника фактично зводяться до незгоди із прийнятим рішенням ВЛК.

Окрім того, апелянт зазначає, що якщо заявника буде призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на отримання відстрочки, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки надання/продовження відстрочки/бронювання від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим, однак, судова колегія вважає такі посилання безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржує, зокрема, наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 вересня 2024р. про призов на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 ; наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 про присвоєння ОСОБА_1 військового звання «солдат».

Колегія суддів зауважує, що спосіб забезпечення позову, про який просить представник позивача, є неспівмірним та невідповідним до позовних вимог.

Окрім того, судова колегія зауважує, що правомірність та оцінка оскаржуваного рішення ВЛК та дій відповідача підлягають з`ясуванню під час розгляду справи по суті про їх оскарження та буде надана судом за результатами розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені заявником мотиви вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованими та такими, що не свідчать про можливість настання негативних наслідків для ОСОБА_1 та ймовірність виникнення складнощів під час виконання рішення суду.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наведені позивачем доводи у заяві про забезпечення позову у даній справі ґрунтуються виключно на припущеннях щодо можливого призову позивача на військову службу та подальших негативних наслідків для позивача та не містять підстав, визначених ст.150 КАС України, а тому така заява позивача не підлягає задоволенню.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На думку судової колегії, викладені у апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.312,316,325,328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024р. про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді І.О. Турецька

О.А. Шевчук