Справа № 420/25108/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/25108/24

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,

повний текст судового рішення

складено 14.10.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №95 від 26.06.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу роботи Позивача: - період роботи згідно з вкладишем до трудової книжки від 30.10.1984 року НОМЕР_1 ; - період роботи з 05.02.1985 року по 01.07.1991 року водієм 2-го класу у 1 а/о Автоколоні №2213 Одеського автоуправління, яка в подальшому була перейменована в Одеське АТП 25156 та яке у свою чергу було перейменоване в АТП-15156 Одеського територіального виробничого об`єднання автомобільного транспорту; - період роботи з 10.07.1981 року по 30.03.1982 року, з 06.09.1984 року по 03.01.1985 року у колгоспі ім. Дзержинського с. Голинченці;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати Позивачу пенсію за віком з моменту звернення, а саме з 20.06.2024р. та довічно.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області йому відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав недостатності страхового стажу для призначення пенсії. Так, до страхового стажу не зараховано період роботи згідно з вкладишем до трудової книжки від 30.10.1984 року НОМЕР_1 ; - період роботи з 05.02.1985 року по 01.07.1991 року водієм 2-го класу у 1 а/о Автоколоні №2213 Одеського автоуправління, яка в подальшому була перейменована в Одеське АТП 25156 та яке у свою чергу було перейменоване в АТП-15156 Одеського територіального виробничого об`єднання автомобільного транспорту; - період роботи з 10.07.1981 року по 30.03.1982 року, з 06.09.1984 року по 03.01.1985 року у колгоспі ім. Дзержинського с. Голинченці. Наявність сумнівів щодо некоректних записів у документах із сторони відповідача може бути лише підставою для перевірки, однак відсутність документів по цьому підприємству на зберіганні в архівних установах, не може нівелювати відомості, оформлені належним чином, та позбавляти права на належне пенсійне забезпечення. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області № 95 від 26.06.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 20.06.2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а саме в частині врахування до страхового стажу періоду роботи з період роботи згідно з вкладишем до трудової книжки від 30.10.1984 року НОМЕР_1 ; з 05.02.1985 року по 01.07.1991 року водієм 2-го класу у 1 а/о Автоколоні №2213 Одеського автоуправління, яка в подальшому була перейменована в Одеське АТП 25156, та яке, у свою чергу, було перейменоване в АТП-15156 Одеського територіального виробничого об`єднання автомобільного транспорту; з 10.07.1981 року по 30.03.1982 року, з 06.09.1984 року по 03.01.1985 року у колгоспі ім. Дзержинського с. Голинченці.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області також подало апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 20.06.2024 року до територіального органу Пенсійного фонду України звернувся ОСОБА_1 із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зі змінами». Надав наступні копії сканованих документів: паспорта, ідентифікаційного коду, вкладки до трудової книжки, довідки про строкову військову службу, довідок про стаж.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке було уповноважене розглянути подану позивачем заяву.

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області №95 від 26.06.2024 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зі змісту оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 95 від 26.06.2024 року вбачається, що відповідно до частини 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи - з 01 січня 2024, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 років.

У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року від 24 до 34 років, після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2028 року від 15 до 25 років.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж заявника становить 23 роки 0 місяців 0 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з вкладкою до трудової книжки від 30.10.1984 року НОМЕР_1 , оскільки вкладка до трудової книжки вважається недійсною без трудової книжки.

Періоди роботи згідно з вкладкою до трудової книжки від 30.10.1984 року НОМЕР_1 з 05.02.1985 року по 01.07.1991 року дату прийняття на роботу дописано, рік наказу на прийняття виправлено і не завірено належним чином, в уточнюючій довідці від 07.02.1985 року №63-Ф-11.1-21 в наказі на прийняття прізвище заявника не відповідає прізвищу в паспорті, довідка про заробітну плату за даний період від 07.02.2024 року №64-Ф-11.1-21 потребує перевірки.

Період роботи в колгоспі 10.07.1981 року по 30.03.1982 року, з 06.09.1984 року по 03.01.1985 року згідно з вкладкою до трудової книжки від 30.10.1984 року НОМЕР_1 оскільки записи щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві за кожен рік не містять підстав, номерів та дат підстав внесення записів за кожен рік та в довідці від 10.05.2024 № 01-13-121,01-13-120 по батькові особи вказано не повне, довідка потребує перевірки.

Страховий стаж з 01.10.1999 року обчислено за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За наведених обставин Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявнику в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зі змінами», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Також ГУ ПФУ в Одеській області зазначає, що позивачем було надано до Головного управління довідки №63-Ф-11.-21 від 07.02.2024 року, №01-13-121 від 10.05.2024 року, №01-13-120 від 10.05.2024 року про підтвердження наявного трудового стажу.

Однак, надані позивачем довідки не були враховані при обчисленні страхового стажу з наступних підстав:

1) період роботи з 05.02.1985 року по 01.07.1991 року відповідно до наданої довідки №63- Ф-11.1-21 від 07.02.2024 року не було враховано, оскільки в наказі про прийняття на роботу прізвище особи не відповідає паспортним даним Позивача;

2) періоди роботи в колгоспі з 10.07.1981 року по 30.03.1982 року, з 06.09.1984 року по 03.01.1985 року згідно з довідками № 01-13-121 від 10.05.2024 року та № 01-13-120 від 10.05.2024 року не були враховані, оскільки по батькові особи не відповідає паспортним даним Позивача, а також довідка не містить посилання на дати та номера наказів, якими встановлено мінімум участі у громадському господарстві на кожен рік.

Зважаючи на неправомірність відмови в зарахуванні періодів роботи до страхового стражу згідно трудової книжки та додаткових документів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу №95 від 26.06.2024 року.

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зі змінами» (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до приписів статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До дати набрання чинності Законом України №1058-IV, а саме до 01.01.2004 року стаж вимірювався часом роботи - трудовий стаж. Так відповідно до норм Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», який набрав чинності 15.05.1990 року, норм Закону України «Про пенсійне забезпечення», що набрав чинності 01.01.1992 року та в редакції Закону від 11.02.1998, що діяла станом на 18.08.1999 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.

Відповідно до вкладки трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , дата заповнення: 30.10.1984 року, наявні наступні записи щодо роботи у спірних періодах:

10.07.1981 року прийнятий в члени колгоспу ім. Дзержинського с. Голинченці на роботу шофером. 30.03.1982 звільнений з роботи у зв`язку із призовом до лав Радянської армії;

з 09.05.1982 року по 06.05.1984 року служба в лавах Радянської армії;

06.09.1984 року прийнятий в колгосп ім. Дзержинського с. Голинченці шофером. 03.01.1985 року звільнений з роботи у зв`язку із виїздом по комсомольській путівці на ударну будову;

05.02.1985 року прийнятий водієм 2-го класу до 1 а/о Автоколони №2213 Одеського автоуправління. Автоколона №2213 Одеського автоуправління перейменована в Одеське АТП 25156 на підставі наказу №91 від 29.04.1986 року АТП 25156 перейменоване в АТП-15156 Одеського територіального виробничого об`єднання автомобільного транспорту на підставі наказу міністра транспорту УССР №3 від 27.07.1988р. 01.07.1991р. звільнений за власним бажанням;

02.07.1991 року прийнятий водієм на автомобіль КАМАЗ-53212 в мале підприємство з виробництва сільськогосподарської продукції «Алекс». 04.12.1992 звільнений за власним бажанням;

01.09.1993 року прийнятий на роботу в ЖЕП-96 садівником. 02.05.1995 року звільнений за власним бажанням;

07.11.2001 року прийнятий до ПП ОСОБА_2 водієм на автомобіль «Мерседес». 10.01.2002 звільнений;

11.01.2002 року прийнятий до ПП ОСОБА_3 водієм на автомобіль «Мерседес». 30.07.2002 звільнений за власним бажанням;

20.08.2002 року прийнятий водієм до ТОВ «С.М.Т. ЛТД». 30.06.2007 року звільнений за власним бажанням;

01.05.2009 року прийнятий на посаду водія до ТОВ «ФОРМАГ». 20.11.2015 року переведений на посаду водія автотранспортних засобів. 02.08.2016р. звільнений за власним бажанням;

13.09.2016 року прийнятий в ТОВ «ВВІ-АГРО» на посаду водія. 03.01.2017 року звільнений за власним бажанням;

22.08.2017 прийнятий в ТОВ «ВВІ-АГРО» на посаду водія. 08.10.2021 року звільнений за угодою сторін;

11.05.2023 року прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів до ПП «Транс Логістик».

Щодо незарахування пенсійним органом періодів роботи згідно з вкладкою до трудової книжки від 30.10.1984 року НОМЕР_1 , оскільки вкладка до трудової книжки вважається недійсною без трудової книжки, судова колегія зазначає наступне.

Пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах та організаціях, затверджених постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 року (далі Інструкція №162) передбачено, що заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Пунктом 2.4 Інструкції №162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

В подальшому питання заповнення трудових книжок регламентується наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі -Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

Відповідно до пп.2.2 п.2 Інструкції №58, заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньокваліфікаційному рівні, на стажування.

Згідно з пп.2.11 п. 2 Інструкції №58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до пп. 2.4. п.2 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

З матеріалів справи вбачається, що вкладиш до трудової книжки НОМЕР_1 був заповнений відповідальним працівником колгоспу ім.Дзержинського с.Голинченці 30.10.1984 року на ім`я ОСОБА_1 .

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301 передбачена відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

За установленою судовою практикою, однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки; не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно вказав, що враховуючи відсутність вини позивача у тому, що роботодавець (колгосп ім. Дзержинського с.Голинченці) видав вперше йому замість бланку трудової книжки бланк вкладення до трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки саме на роботодавця, як уже зазначалося вище, покладено відповідальність за дотримання правил ведення трудової книжки, а тому, позивачу безпідставно не зараховано до стажу періоди роботи згідно вкладки до трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи згідно вкладкою до трудової книжки від 30.10.1984 року НОМЕР_1 з 05.02.1985 року по 01.07.1991 року дату прийняття на роботу дописано, рік наказу на прийняття виправлено і не завірено належним чином, в уточнюючій довідці від 07.02.1985 року №63-Ф-11.1-21 в наказі про прийняття прізвище заявника не відповідає прізвищу в паспорті, довідка про заробітну плату за даний період від 07.02.2024 року №64-Ф-11.1-21 потребує перевірки судова колегія зауважує.

Згідно з пунктом 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (далі постанова №656) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови №656 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до положень пунктів 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637 (далі - Порядок №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Положеннями Інструкції №162 та Інструкції №58 передбачені вимоги щодо внесення записів про звільнення з роботи та завірення печаткою титульного аркушу трудової книжки та запису про звільнення.

За таких обставин, позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу в позивача за спірний період.

А тому, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018 року.

Щодо висновку ГУ ПФУ в Донецькій області про те, що згідно уточнюючій довідці від 07.02.1985 року № 63-Ф-11.1-21 в наказі про прийняття прізвище заявника не відповідає прізвищу в паспорті варто зазначити наступне.

Як вже було зазначено вище, відповідно до положень статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З матеріалів справи вбачається, зокрема у трудовій книжці позивача вказано, що у період з 05.02.1985 року по 01.07.1991 року він працював водієм 2-го класу у 1 а/о Автоколоні №2213 Одеського автоуправління, яка в подальшому була перейменована в Одеське АТП 25156 та яке, у свою чергу, було перейменоване в АТП-15156 Одеського територіального виробничого об`єднання автомобільного транспорту.

А отже, вказані записи про період роботи є першочерговими та за їх наявності ГУ ПФУ в Донецькій області взагалі не мало права вимагати уточнюючих довідок, а тим більше, відмовляти у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з підстав наявності певних недоліків в оформлені уточнюючої довідки.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку в цій частині, що ГУ ПФУ в Донецькій області протиправно не зарахувало до страхового стажу позивача період роботи з 05.02.1985 року по 01.07.1991 року.

Щодо твердження ГУ ПФУ в Донецькій області про те, що довідка про заробітну плату за даний період від 07.02.2024 року № 64-Ф-11.1-21 потребує перевірки судова колегія зазначає.

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Згідно п.2.1 Порядку №22-1 для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Пунктом 2.10 Порядку №22-1 передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Згідно ст.101 Закону №1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

З аналізу наведених вище положень законодавства слідує, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період до 1 липня 2000 року є подання відповідної довідки та підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Іншого чинним законодавством не передбачено.

При цьому, у разі сумніву в розмірі заробітної платні, яка враховується при обчисленні пенсії, орган Пенсійного фонду України має право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Надана позивачем на адресу відповідача архівна довідка №64-Ф-11.1-21 складена за формою додатку №1 до Порядку №22-1 та відповідає формі та змісту додатку №5 Порядку №22-1 та вимогам частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Жодних недоліків щодо наявності обов`язкових реквізитів вказана довідка не містять.

Разом з тим, відповідачем не вказано чи вчинялись ним дії, щодо проведення перевірки вказаної довідки.

А отже, неврахування пенсійним органом довідки №64-Ф-11.1-2 з підстав того, що вона потребує перевірки є протиправним.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі 10.07.1981 року по 30.03.1982 року, з 06.09.1984 року по 03.01.1985 року згідно з вкладкою до трудової книжки від 30.10.1984 року НОМЕР_1 оскільки записи щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві за кожен рік не містять підстав, номерів та дат підстав внесення записів за кожен рік та в довідці від 10.05.2024 року №01-13-121, 01-13-120 по батькові особи вказано не повне, довідка потребує перевірки, судова колегія зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, 10.07.1981 року позивач прийнятий в члени колгоспу ім. Дзержинського с. Голинченці на роботу шофером; 30.03.1982 звільнений з роботи у зв`язку із призовом до лав Радянської армії; 06.09.1984 року прийнятий в колгосп ім. Дзержинського с. Голинченці шофером; 03.01.1985 року звільнений з роботи у зв`язку із виїздом по комсомольській путівці на ударну будову. Вказані відомості відображені у вкладиші до трудової книжки НОМЕР_1 .

Записи у трудову книжку позивача щодо спірного періоду роботи з 10.07.1981 року по 30.03.1982 року, з 06.09.1984 року по 03.01.1985 року були вчинені колгоспом ім. Дзержинського с. Голинченці та саме на дану організацію покладений обов`язок щодо ведення трудової книжки та як наслідок і відповідальність за неналежне ведення трудових книжок.

При цьому, пенсійний орган не заперечує самого факту роботи позивача у спірний період у колгоспі ім. Дзержинського с. Голинченці, а не зараховує спірний період роботи за формальних помилок у оформлені трудової книжки.

Разом з тим, позивач надавав пенсійному органу довідки від 10.05.2024 року №01-13-121, 01-13-120, які містили відомості щодо заробітної плати позивача та кількості відпрацьованих людино-днів.

Однак, ГУ ПФУ в Донецькій області не прийняло дані довідки до уваги лише з формальних підстав виявив скорочення по-батькові позивача у вказаних довідках. При цьому, ГУ ПФУ в Донецькій області не скористалося правом на проведення перевірок вказаних довідок, а обмежився лише посиланням, що довідка потребує перевірки та саме з цієї причини прийняв рішення про відмову у пенсії.

Отже, ГУ ПФУ в Донецькій області протиправно не зарахувало до страхового стажу роботи позивача періоди з 10.07.1981 року по 30.03.1982 року, з 06.09.1984 року по 03.01.1985 року внаслідок чого протиправно позбавило позивача права на пенсію, як то вірно зазначено судом першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту порушених прав позивача, шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області, в якому позивач перебуває на обліку, повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька