Справа № 560/19681/24
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

06 березня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І. розглянувши в письмовму провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправними діями ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо процедури призову на військову службу ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 03.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 27.01.2025 суд зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 в п`ятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали виконати вимоги ухвали суду від 03.01.2025, а також надати до суду довідку ВЛК від 16.01.2024, картку медичного огляду військово-лікарською комісією ОСОБА_1 , акти дослідження стану здоров`я ОСОБА_1 та всі наявні документи на підставі яких ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби відповідно до наказу МОУ №402.

Відповідач 31.01.2025 на виконання вимог ухвали суду подав до суду відзив на позов, у якому заперечив проти задоволення позову, а також на дав додаткові документи, як витребовувалися судом по справі.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомленні судом належним чином.

Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Тому, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, суд вважає, що справу №560/19681/24 необхідно розглянути без участі учасників справи за наявними матеріалами справи у письмовому проваджені.

Згідно з приписами статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі письмові докази, оцінивши їх у взаємозв`язку та сукупності, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за результатом проходження медичного огляду щодо визначення ступеня придатності до військової служби визнаний придатним до військової служби по загальній мобілізації, що підтверджується довідкою №10/2 від 13.01.2024 військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В подальшому позивача направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 за результатами медичного огляду, проведеного військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09.05.2024 ВЛК хірургічного профілю ВМКЦ Західного регіону за розпорядженням начальника ВМКЦ Західного регіону від 07.05.2024 №1398 провела огляд позивача, про що видано свідоцтво про хворобу №1239/1.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №1239/1 ВЛК хірургічного профілю ВМКЦ Західного регіону встановила, що позивач на підставі статті 66а, 67а графи ІІ Розладу хвороб - непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. Діагноз: Сечокам`яна хвороба. Конкремент середньої та нижньої третини лівого сечоводу. Лівобічний уретерогідронефроз, 3 ступеня. Двобічний нефросклероз. Прості кісти зморщеної правої нирки. Хронічний калькульозний двобічний пієлонефрит, нестійка ремісія. Хронічна хвороба нирок IV стадії. Хронічна ниркова недостатність 3 ступеня із значним порушенням функцій нирок при незадовільних результатах лікування. Стан після операцій: нефростомії зліва (25.03.2024), заміни нефростоми зліва (18.04.2024), цистоуретероскопії зліва, лазерної уретеролітотрипсії зліва, стентування лівого сечоводу (24.04.2024), сеансів (18) гемодіалізу. Інциденталома правої надниркової залози. Медіастинальна лімфаденопатія. Внутрішній геморой ремісія. Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби.

Враховуючи зазначене позивач наполягає, що відповідач не забезпечив дійсного проходження ним медичного огляду, а з огляду на те, що медичний огляд є обов`язковою умовою призову на військову службу, послідуючі дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу, відповідно, є протиправними.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з ст. 1 цього Закону, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (ст. 22 ч. 5 Закону).

На виконання даної норми постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560).

Згідно з п. 72 Порядку № 560, рішення щодо придатності резервіста та військовозобов`язаного для проходження військової служби за станом здоров`я визначається військово-лікарською комісією при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Порядок проведення медичного огляду резервістів та військовозобов`язаних, персональний склад військово-лікарських комісій, порядок їх роботи визначаються у порядку, встановленому Міноборони (п. 70 Порядку № 560).

Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 р. № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за № 1109/15800 (далі - Положення № 402).

Відповідно до розділу І гл. 1 п. 1.2. Положення № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з розділом І гл. 2 п. 2.1. Положення № 402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.

Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України, на підставі направлення, яке формується в електронній формі засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, або у паперовій формі за формою, наведеною у додатку 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560. Медичний огляд проводиться ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. (розділ ІІ гл. 3 п. 3.1. Положення № 402).

Під час дії правового режиму воєнного стану кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей (розділ ІІ гл. 3 п. 3.2. Положення № 402).

На вимогу суду, відповідачем надана картка обстеження та медичного огляду позивача від 13.01.2024, з якої вбачається, що позивач був оглянутий терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, ЛОРом, дерматовенерологом, психіатром, стоматологом.

За приписами ст. 74 ч. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки Положенням № 402 передбачено, що факт проходження військовозобов`язаним медичного огляду оформляється карткою, форма та зміст якої визначені додатком № 13 до цього положення, надана відповідачем картка обстеження та медичного огляду позивача є єдиним допустимим доказом проходження позивачем медичного огляду.

Додатком № 4 до Положення № 402 є довідка військово-лікарської комісії, яка містить графу Відмітка про ознайомлення з постановою ВЛК.

За приписами розділу ІІ гл. 3 п. 3.8. Положення № 402, копія довідки ВЛК з підписом про ознайомлення та датою видається особі, яка пройшла медичний огляд.

В матеріалах справи наявна довідка військово-лікарської комісії від 13.01.2024 № 10/2 відповідно до якої позивача на підставі ст. 41 в графи ІІ Розкладу хвороб визнано придатним до військової служби.

По суті в цій частині доводи позивача зводяться до незгоди з діями військово-лікарської комісії, яка не забезпечила належний його медичний огляд.

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_2 та військово-лікарська комісія є різними суб`єктами владних повноважень, які наділені різними функціями в різних сферах правовідносини, а тому їх правове ототожнення помилкове.

Розділ І гл. 2 п. 2.4.10. Положення № 402 передбачає, що постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.

Таким чином, у випадку, якщо позивач вважає, що його права, як особи, яка призивається на військову службу за мобілізацією, порушені фактом не забезпечення належного проходження медичного огляду, то в такому випадку належним способом захисту є оскарження дій військово-лікарської комісії та відповідної постанови військово-лікарської комісії, яка в даному випадку оформлена довідкою №10/2 від 13.01.2024, до Центральної військово-лікарської комісії або у судовому порядку.

В рамках даної справи позивач не заявляв будь-яких вимог до військово-лікарської комісії, а перевірка дій останньої не може бути охоплена інститутом виходу за межі позовних вимог в даній справі, так як по суті підмінює первинний предмет позову.

Отримавши чинну довідку №10/2 від 13.01.2024 військово-лікарської комісії в висновком про придатність позивача до військової служби, яку відповідач не вправі ревізувати, відповідач не міг діяти в інший спосіб окрім прийняття наказу про мобілізацію ОСОБА_1 .

З приводу пояснень позивача про наявність у нього права на відстрочку, суд зазначає, що позивач не оскаржує рішення, дії чи бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу надання йому відстрочки.

Крім цього, варто зазначити, що позивачем не надано до суду доказів того, що позивач звертався до відповідача із заявою про надання відстрочки.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 800000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1, 2статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина 1статті 1167 Цивільного кодексу України).

Пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно із пунктами 4, 5 зазначеної постанови у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Дану частину позовних вимог позивач мотивував тим, що неправомірними діями відповідача йому нанесено моральні збитки.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визнаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Правові підстави для відшкодування судових витрат у порядку ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя І.І. Тарновецький