Справа № 640/22846/19
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 березня 2025 року м. Київ № 640/22846/19

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши у порядку письмового провадження звіт Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.12.2024 №2600-0804-7/240799 про виконання судового рішення у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.10.2020 у справі №640/22846/19, що набрало законної сили 23 грудня 2020 року, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

04 лютого 2021 року Окружним адміністративним судом м. Києва видані виконавчі листи у справі №640/22846/19.

Відповідно до Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-ІХ ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва; утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві; визначено територіальну юрисдикцію Київського міського окружного адміністративного суду, яка поширюється на місто Київ.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ установлено, що з дня набрання чинності цим Законом: до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2024 у справі №640/22846/19 у задоволенні заяви головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зміну способу і порядку виконання рішення в адміністративній справі № 640/22846/19 відмовлено.

В подальшому, від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконання судового рішення.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.08.2024 заяву розподілено судді Жуковій Є.О.

Матеріали адміністративної справи №640/22846/19 передані судді 30 серпня 2024 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 призначено розгляд заяви призначено розгляд заяви ОСОБА_2 про встановлення судового контролю в порядку письмового провадження. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві в десятиденний строк з дня отримання примірника заяви надати суду документально підтверджені відомості про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.10.2020 у справі №640/22846/19 та детальний розрахунок пенсії ОСОБА_2 , після проведеного перерахунку такої пенсії на виконання рішення суду з зазначенням нарахованих та фактично виплачених сум.

01 жовтня 2024 року до Київського окружного адміністративного суду надійшли пояснення від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 у справі №640/22846/19 заяву ОСОБА_2 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.10.2020 у справі №640/22846/19 задоволено; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати протягом двох місяців з моменту отримання цієї ухвали, звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.10.2020 у справі №640/22846/19 з відповідними доказами, на підтвердження виконання рішення.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов звіт про виконання судового рішення від 17.12.2024 №2600-0804-7/240799.

Перевіривши звіт, поданий Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, дослідивши відповідні докази, установивши певні обставини, надавши їм юридичну оцінку та проаналізувавши норми законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України регламентовано, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Аналогічна норма закріплена у частині другій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У частинах першій, другій, третій, четвертій, п`ятій, одинадцятій статті 382-3 КАС України закріплено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.

Суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано інститут судового контролю за виконанням судового рішення, метою якого є забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судового рішення та реальне відновлення прав особи, які ним захищені.

У звіті від 17.12.2024 №2600-0804-7/240799 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначає, у січні 2021 року на виконання Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.10.2020 у справі № 640/22846/19 Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 в порядку, встановленому судовим рішенням в розмірі 80 % грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016, з врахуванням проведених раніше виплат та без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами.

Зазначено, виплату заборгованості за рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.10.2020 у справі № 640/22846/19, за період 01.01.2016 по 31.01.2021 в сумі 813464,16 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету. Розмір пенсійної виплати з 01.02.2021 р. становить 26950,56 грн.

У той же час, відповідач зазначає, нараховані кошти обліковуються в Головному управлінні та підлягають виплаті на умовах Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165 (далі - Порядок).

Пенсійні виплати проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в

бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Бюджетний період для бюджету Пенсійного фонду становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того самого року.

Відповідно до пункту 4 Порядку пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.

У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

ОСОБА_2 з листопада 2022 року розпочато виплату коштів за минулий період, а саме: в листопаді 2022 року нараховані кошти в сумі 530,00 грн; в грудні 2022 року 2,18 грн; в липні 2023 року 557,32 грн; в вересні 2023 року 2093,00 грн; в жовтні 2023 року 1303,00 грн; в листопаді 2023 року 4,10 грн; в грудні 2023 року 0,62 грн; в жовтні 2024 року 2361,00 грн; в грудні 2024 року 4722,00 грн.

Відповідач акцентує, рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі № 640/22846/19 за позовом ОСОБА_2 , опрацьовується в межах резолютивної частини рішення. Станом на грудень 2024 року залишок невиплачених коштів становить 801890,94 грн.

Листом від 17.12.2024 №2600-0405-5/239896 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до Пенсійного фонду України щодо профінансування заборгованості в сумі 801890,94 грн для виконання рішення в повному обсязі.

Перевіряючи звіт від 17.12.2024 №2600-0804-7/240799 про виконання судового рішення в цій справі, поданий Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві, суд звертає увагу, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.10.2020 у справі №640/22846/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01.01.2016 перерахунок пенсії виходячи з 80% відповідних сум грошового забезпечення та виплачувати призначену пенсію без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплатити різницю між нарахованою та отриманою пенсією за період з 01.01.2016 по день виплати перерахованої пенсії, без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, з вказаного звіту від 17.12.2024 №2600-0804-7/240799 пенсійного органу та з доданих до нього документів вбачається, що відповідачем на виконання судового рішення в цій справі було проведено лише перерахунок відповідної пенсії позивача без здійснення виплати нарахованих сум.

Отже, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.10.2020 у справі №640/22846/19 виконане відповідачем частково.

Суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення, що узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.02.2022 року у справі №420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021 року у справі №611/26/17, від 07.02.2022 року у справі №200/3958/19-а.

Суд враховує доводи Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві стосовно наявності об`єктивної причини у не здійсненні виплати заборгованості за рішенням суду, проте зазначає, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання, а тому відсутність бюджетних асигнувань на виплату перерахованої пенсії не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку виконати рішення.

У справі «Сук проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань.

У рішенні по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» ЄСПЛ наголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним

Разом з тим, суд зазначає, що виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження та невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

У той ж час, суд відзначає, що відповідачем вживаються заходи, спрямовані на виконання судового рішення, зокрема звернення до головного розпорядника бюджетних коштів - Пенсійного фонду України щодо виділення бюджетних призначень безпосередньо для виконання рішення у справі №640/22846/19.

Водночас, за приписами Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI (далі - Закон № 4901) держава бере на себе зобов`язання щодо виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу, які не були погашені. Статтею 3 Закону № 4901-VI передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою в межах спеціальних бюджетних коштів, призначених для забезпечення виконання рішень суду.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 17 вересня 2024 року у справі №200/3958/19-а.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Крім того, згідно з практикою ЄСПЛ, Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 09.101979 в справі Ейрі (п.24). У розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (п.32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі , у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26.09.2014.

«Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява №44912/98, п.52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Кореску v. Slovakia), п.50; «Anheuser-Busch Inc. проти Португалії» (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява №73049/01, п.65, ЄСПЛ 2007-І).

Першим і найголовнішим правилом ст.1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Формер Кінг з Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява №25701/94, пп.79 та п.82, ЄСПЛ 2000-XII).

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

З огляду на викладене, у суду достатні правові підстави прийняти відповідний звіт ГУ ПФУ в м. Києві. Втім, оскільки суб`єктом владних повноважень рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.10.2020 у справі №640/22846/19 не виконано в повному обсязі, суд вважає за необхідне встановити новий строк для подання звіту, що регламентовано положеннями ч. 11 ст. 382-3 КАС України.

При цьому, суд вбачає за необхідне роз`яснити Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві, що звіт про виконання рішення має відповідати вимогам статті 382-2 КАС України, з урахуванням змін, внесених Законом України №4094 від 21.11.2024 щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень.

Зокрема, звіт, серед іншого, повинен містити:

- відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання;

- орієнтовні строки виконання судового рішення та їх обґрунтування;

- відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення;

- відомості щодо виплати нарахованих за рішеннями суду виплат, а саме щодо коштів, передбачених на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, а також відомості щодо періоду, за який виплачені такі кошти (у порядку календарної черговості виконання рішень).

Керуючись ст.ст. 242, 248, 250, 325, 328, 329, 370, 382 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Звіт Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.12.2024 №2600-0804-7/240799 - прийняти.

2. Установити Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві новий строк для подання звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.10.2020 у справі №640/22846/19 - три місяці з дня отримання копії цієї ухвали суду.

3. Роз`яснити Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві, що звіт про виконання рішення має відповідати вимогам статті 382-2 КАС України, з урахуванням змін, внесених Законом України №4094 від 21.11.2024 щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень.

Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Жукова Є.О.