Справа № 520/30816/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 р. Справа № 520/30816/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., повний текст складено 30.01.25 по справі № 520/30816/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.05.2024 про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 11.04.2024; визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в частині обрахування стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання - 20 років та загального відсотку розрахунку пенсії від заробітку - 50 відсотків; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 24 жовтня 2024 року №59 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дати призначення, а саме з 11.04.2024 на підставі нової довідки від 15.10.2024 № 250; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 56 відсотків відповідно до довідки Другого апеляційного адміністративного від 15.10.2024 №250, виходячи з розміру суддівської винагороди 312 262,50 грн, з 11.04.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду в Черкаській області прийнято протиправне рішення від 24 жовтня 2024 року №59 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дати призначення, а саме з 11.04.2024, на підставі нової довідки від 15.10.2024 №250. Також позивачка не погоджується з відсотковим розміром її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та вважає, що такий розмір має становити 56 % суддівської винагороди, а не 50 %, як визначено ГУ ПФУ в Харківській області. Позивачка вважає свої права порушеними, тому звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 24 жовтня 2024 року №59 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 11.04.2024 на підставі довідки про суддівську винагороду від 15.10.2024 №250. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 11.04.2024 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 54% суддівської винагороди на підставі довідки Другого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2024 №250 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області суму сплаченого судового збору в розмірі 1 816,80 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 80 копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020, порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів регулюється ст.142 Закону №1402-VІІІ від 02.06.2016. Зазначає, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.142 Закону №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Вказує, що чинним Законом України «Про судоустрій і статус судів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ визначені інші вихідні дані для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч.3 ст.142 Закону №1402-VІІІ); базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції) (ч.3 ст.135 Закону №1402- VIII). Стверджує, що після 18.02.2020 не приймалися нормативно-правові акти щодо зміни розміру складових такої винагороди. Звертає увагу, що у 2024 році відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-ІХ встановлено мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 в розмірі 2102 грн, тобто на рівні січня 2020 року. Зауважує, що позивачкою до заяви подано довідку про суддівську винагороду станом на 09.04.2024. Наголошує, що оскільки з 01.01.2024 у суддів, які працюють на відповідних посадах, базовий розмір, з якого визначається посадовий оклад, не змінювався і залишився на рівні 2102 грн, підстав для перерахунку пенсії згідно зі ст.142 Закону №1402-VIII немає. Щодо позовної вимоги «виплачувати пенсію» зазначає, що відповідно до пункту 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.03.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Позивачка по справі не скористалась правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Вищої ради правосуддя від 09.04.2024 №1048/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» звільнено ОСОБА_1 з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Харківській області як отримувач довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 11.04.2024 (рішення №59 від 13.05.2024 про призначення довічного грошового утримання судді у відставці), що не заперечується сторонами.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивачці обчислено при стажі роботи на посаді судді 17 років 01 місяць 23 дні, виходячи з розміру 50% суддівської винагороди, зазначеної в довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10.04.2024 №174, виданої Другим апеляційним адміністративним судом, що підтверджується листом ГУ ПФУ в Харківській області від 04.07.2024 № 19897-21086/Р-03/8-2000/24.

Позивачка не погодилась із розміром її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розрахованого на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці станом на 09.04.2024 від 10.04.2024 №174, виданої Другим апеляційним адміністративним судом, оскільки відповідний розмір грошового утримання судді у відставці було розраховано без урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 1 січня 2024 року у відповідності до абз.4 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», тому позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 у справі №520/18077/24, яке набрало законної сили 15.10.2024, зобов`язано Другий апеляційний адміністративний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 09.04.2024, виходячи з посадового окладу судді Другого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням доплат за вислугу років та науковий ступінь, застосувавши у розрахунках посадового окладу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 01.01.2024 - 3028 грн у відповідності до абз.4 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 у справі №520/18077/24 Другим апеляційним адміністративним судом видано позивачці довідку №250 від 15.10.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці станом на 09.04.2024, виходячи з розміру суддівської винагороди судді апеляційного суду з відповідними коефіцієнтами та доплатами, визначеними в статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», застосувавши у розрахунках посадового окладу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2024 року - 3028 грн.

17.10.2024 позивачка звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок її щомісячного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №250 від 15.10.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці станом на 09.04.2024.

Заяву позивачки розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області та прийнято рішення №59 від 24.10.2024, яким позивачці відмовлено в перерахунку її щомісячного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №250 від 15.10.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці станом на 09.04.2024, зазначивши про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку.

Не погодившись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.05.2024 про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 11.04.2024, діями Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в частині обрахування стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання - 20 років та загального відсотку розрахунку пенсії від заробітку - 50 відсотків, а також рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області щодо відмови провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Другого апеляційного адміністративного суду №250 від 15.10.2024, позивачка ініціювала даний спір.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 24.10.2024 №59 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 11.04.2024 на підставі довідки про суддівську винагороду від 15.10.2024 №250, що підлягає скасуванню.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 11.04.2024 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 54% суддівської винагороди на підставі довідки Другого апеляційного адміністративного суду 15.10.2024 №250 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.05.2024 про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 11.04.2024, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату призначення позивачу довічного грошового утримання в пенсійного органу була відсутня довідка про суддівську винагороду №250 та така довідка була складена лише 15.10.2024.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в частині обрахування стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання - 20 років та загального відсотку розрахунку пенсії від заробітку - 50 відсотків, суд першої інстанції дійшов висновку, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивачки обчислено при стажі роботи на посаді судді 17 років 01 місяць 23 дні, виходячи з розміру 50% суддівської винагороди, зазначеної в довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10.04.2024 №174, виданої Другим апеляційним адміністративним судом, що вбачається з листа ГУ ПФУ в Харківській області від 04.07.2024 №19897-21086/Р-03/8-2000/24.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 56 відсотків, виходячи з розміру суддівської винагороди 312 262,50 грн, суд першої інстанції виходив з того, що в позивачки наявні повні 22 роки роботи на посаді судді, тому позивачка має право на нарахування їй довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 54% суддівської винагороди, а не 56%.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі по тексту - Закон №1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

За частиною 1 ст.4 Закону №1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (ч.2 ст.4 Закону №1402-VIII).

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з ч.3, ч.ч. 4, 5 ст.135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1.1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1.2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1.25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 затверджено Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (далі по тексту Порядок №3-1; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.1 розд. І Порядку №3-1 заява про призначення / перерахунок щомісячного довічного грошового утримання (додаток 1) подається до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання) суддею особисто або через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи.

Згідно з п.2 розд. І Порядку №3-1 заява про призначення / перерахунок щомісячного довічного грошового утримання подається до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр), або вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал), або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням суддею електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Пунктами 6, 7, 9 розд. IV Порядку №3-1 визначено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.

Звернення судді за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання здійснюється шляхом подання до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду судді у відставці / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, в тому числі через вебпортал або засобами Порталу Дія з використанням суддею електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), або надсилання поштою.

Заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання приймається органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, за наявності в судді всіх необхідних документів та оформляється відповідно до вимог розділу III цього Порядку.

Днем звернення за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України.

Документи про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання розглядає орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Таким чином, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

У свою чергу, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV (далі по тексту - Закон №966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень; для працездатних осіб 3028 гривень; для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 гривні.

За обставинами справи, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 у справі №520/18077/24 Другим апеляційним адміністративним судом видано позивачці довідку №250 від 15.10.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці станом на 09.04.2024, виходячи з розміру суддівської винагороди судді апеляційного суду з відповідними коефіцієнтами та доплатами, визначеними в статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», застосувавши у розрахунках посадового окладу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2024 року - 3028 грн.

Відмовляючи позивачці у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі вказаної довідки, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виходило з того, що відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 грн. Зазначило, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді законодавством не змінено.

Надаючи оцінку підставам прийняття спірного рішення, колегія суддів зазначає, що зміни до Закону №1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися.

Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, тому суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом №1402-VIII.

Закон №3460-IX не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо, застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону» (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону №1402-VIII, а положення Закону №3460-IX вважати загальними нормами (lex generalis).

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09.09.2007 №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.08.2008 №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Колегія суддів зазначає, що сталою та послідовною є практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права (постанови від 10.11.2021 у справі №400/2031/21, від 30.11.2021 у справі №360/503/21, від 02.06.2023 у справі №400/4904/21, від 24.07.2023 у справі №280/9563/21, від 25.07.2023 у справі №120/2006/22-а, від 26.07.2023 у справі №240/2978/22, від 27.07.2023 у справі №240/3795/22, від 13.09.2023 у справі №240/44080/21, від 21.09.2023 у справі №380/25627/21).

Зокрема, у постанові від 13.09.2023 у справі №240/44080/21 Верховний Суд сформулював такі правові висновки у спірних правовідносинах:

- Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

- суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів»;

- зміна Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.

Підсумовуючи викладене та приймаючи до уваги збільшення станом на 01 січня 2024 року розміру суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, колегія суддів дійшла висновку, що позивачка має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Другого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2024 №250.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про те, що у 2024 році зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з якого встановлюється базовий розмір посадового окладу судді, не відбулося, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та, в свою чергу, в межах спірних правовідносин, норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» застосуванню не підлягають.

З огляду на встановлені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 24.10.2024 №59 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 11.04.2024 на підставі довідки про суддівську винагороду від 15.10.2024 №250, що підлягає скасуванню.

Також, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в частині обрахування стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання - 20 років та загального відсотку розрахунку пенсії від заробітку - 50 відсотків.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка має право на перерахунок та виплату з 11.04.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 54% суддівської винагороди на підставі довідки Другого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2024 №250 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Як встановлено судом з матеріалів справи, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивачки обчислено при стажі роботи на посаді судді 17 років 01 місяць 23 дні, виходячи з розміру 50% суддівської винагороди, зазначеної в довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10.04.2024 №174, виданої Другим апеляційним адміністративним судом, що підтверджується листом ГУ ПФУ в Харківській області від 04.07.2024 №19897-21086/Р-03/8-2000/24.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що рішенням Вищої ради правосуддя від 09.04.2024 №1048/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» визначено, що за результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення наявності у судді ОСОБА_1 відповідного стажу для звільнення у відставку встановлено, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 22 роки 7 місяців 27 днів, а саме: стаж роботи на посаді судді 17 років 2 місяці 15 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 2 роки 5 місяців 12 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, 3 роки.

Отже, позивачка має право на розрахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 09.04.2024 №1048/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку».

Як зазначено вище, відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Тобто, виходячи з обставин, встановлених у рішенні Вищої ради правосуддя від 09.04.2024 №1048/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» та наявності в позивачки повних 22 років роботи на посаді судді, позивачка має право на нарахування їй довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 54% суддівської винагороди.

Доводи апеляційної скарги про правомірність обчислення позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при стажі роботи на посаді судді 17 років 01 місяць 23 дні, виходячи з розміру 50% суддівської винагороди, є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, 22 роки 7 місяців 27 днів.

Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивачки, колегія суддів враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

Оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області безпідставно призначило позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 17 років 01 місяць 23 дні та суддівської винагороди у розмірі 50%, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивачки буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 11.04.2024 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 54% суддівської винагороди на підставі довідки Другого апеляційного адміністративного суду 15.10.2024 №250 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції помилково зобов`язав пенсійний орган «виплачувати» щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тобто, обрав спосіб захисту порушеного права позивачки, що в повній мірі сприяє досягненню ефективного захисту інтересів позивачки та встановлює спосіб відновлення її права від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Інші аргументи, зазначені учасниками справи, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в оскаржуваній апелянтом частині.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 по справі № 520/30816/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий