Справа № 420/18631/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.
Час і місце ухвалення:25.11.2024 р. м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого Лук`янчук О.В.
суддів Бітова А. І.
Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року,-
В С Т А Н О В И Л А :
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ткач Т.А. про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області подало апеляційну скаргу

Постановами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 апеляційні скарги Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області залишено без задоволення.

14.02.2025 року на адресу суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000, 00 (дванадцять тисяч) грн.

Мотиви даної заяви полягають у тому, що позивач під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції поніс витрати у розмірі 12000 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

У свою чергу, відповідач як суб`єкт владних повноважень надав клопотання про зменшення розміру таких витрат, вказуючи про їх неспівмірність Одеська митниця вказує, що гонорар адвоката є завищеним та не відповідає критеріям розумності.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про стягнення судових витрат на правову допомогу з урахуванням клопотання про неспівмірність таких витрат, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Так, за визначенням ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Дослідивши вищезазначену заяву, колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позиція узгоджується з позицією, викладено у постанові Верховного Суду по справі № 520/7431/19.

Згідно правового висновку викладеного Верховним Судом у постанові від 14.03.2023 у справі № 640/12206/19 вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Отже, надаючи оцінку доводам заявника щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 12000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 15.05.2024 року між АО «Адвокатська компанія «Якових та Партнери» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе обов`язки надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта (п. 1 договору)

Судом встановлено, що відповідно до додаткової угоди від 19.12.2024 року п. 1 визначено, що Гонорар Адвоката за представництво інтересів Клієнта в П`ятому апеляційному адміністративному суді складає 12 000,00 грн та підлягає сплаті на банківський рахунок Адвокатського об`єднання «Адвокатська компанія «Якових та Партнери» протягом 10 днів з дня набрання законної сили рішенням суду першої інстанції за результатом розгляду справи

Представництво інтересів клієнта в П`ятому апеляційному адміністративному суді включає в себе:

підготовку і подання до Суду відзиву на апеляційну скаргу ГУ Держлродспоживслужби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року у справі №420/1863/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області № 19 про накладення штрафу від 05 10.2023 року та інших заяв по суті справи

Також, судом встановлено, що за фактом наданих послуг між АО та клієнтом 12.02.2025 року підписано Акт виконаних робіт, згідно з яким, АО було надано такі послуги:

Підготовлено і подано до суду заяву про вступ у справу як представника від 23.12.2024 року (виконавець адвокат Т. Ткач)- 1 год. 1500 грн.

Ознайомлення із матеріалами апеляційної скарги, попередні консультації (виконавець - адвокат Т Ткач) 2 год 3000 грн.

Підготовлено та подано до суду відзив на апеляційну скаргу від 23.01.2025 року (виконавець - адвокат Т Ткач) 5 год. 7500 грн. Всього 12000 грн.

Колегія суддів, дослідивши надану заяву та докази дійшов висновку, що визначений представником позивача розмір понесених судових витрат на правничу допомогу у сумі 12000 грн. є не співмірним із складністю справи, оскільки є завищеним з огляду на наступне.

Так відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, при вирішенні питання розподілу витрат, пов`язаних із правовою допомогою адвоката, колегія суддів звертає увагу на те, що справа даної категорії, відповідно до предмету спору, є справою незначної складності, розгляд якої здійснювався як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції в порядку письмового провадження (без виклику сторін) за наявними у ній матеріалами.

При цьому, ознайомлення із матеріалами апеляційної скарги, попередні консультації є підготовчим етапом заперечень на апеляційну скаргу, а написання відзиву на апеляційні скарги не вимагало великого обсягу аналітичної, технічної роботи та витраченого адвокатом часу на складення відзиву, оскільки підстави та докази не змінились, що свідчить про явне завищення розміру правової допомоги за складання такого відзиву на апеляційну скаргу та, як наслідок, необхідність зменшення розміру судових витрат, що заявлені позивачем до стягнення. Складений адвокатом відзив на апеляційну скаргу відповідача не містить нових обґрунтувань та доводів, що б потребували від адвоката докладання додаткових зусиль.

Колегія суддів не оспорює права адвоката самостійно визначати гонорар, однак, у даному випадку, не може вважати, що при встановленні такого розміру гонорару врахована складність даної справи та інші істотні обставини. Наявні у матеріалах справи документи на обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі (12000 грн.) з іншої сторони у справі, оскільки відповідний розмір має відповідати критерію «розумної необхідності» таких витрат.

Таким чином, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду даної справи є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів зазначає, що компенсація витрат на правничу допомогу за рахунок суб`єкта владних повноважень не повинна розглядатись особою як сатисфакція за порушені права та нести надмірне фінансове навантаження на бюджет.

Суд апеляційної інстанції вкотре наголошує на тому, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються та не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023р. №910/7032/17).

В обсязі встановлених обставин, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для їх зменшення та стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат у загальному розмірі - 4000 грн., що відповідає вимогам «розумності» та «співмірності».

Керуючись ст. ст. 132, 139, 252, 321, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Ухвалити по справі додаткове судове рішення, яким стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 (чотири тисячі) грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 04 березня 2025 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова