Справа № 580/8082/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/8082/24 Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Грибан І.О., Кузьмишиної О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

15.08.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до виконавчого комітету Черкаської міської ради та Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, в якій просить:

- визнати неправомірними дії виконавчого комітету Черкаської міської ради по ненаданню ОСОБА_1 довідки про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям (форми яких затверджені Постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 (із змінами), в тому числі і неправомірним лист-відмову за вих.№/09 від 19.06.2024 року за підписом заступника міського голови Беззубенко Віктора на запит адвоката;

- зобов`язати виконавчий комітет Черкаської міської ради в особі його структурного підрозділу - Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради видати ОСОБА_1 довідки про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям (форми яких затверджені Постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3(із змінами) з врахуванням всіх доходів, з яких сплачено Єдиний соціальний внесок: посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років, оплату відпускних і лікарняних, щомісячні премії, надбавку за високі досягнення, матеріальну допомогу і т.д.

Також просить встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та судові витрати покласти на відповідача, а саме стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 4 211,20 грн судових витрат (судовий збір та послуги на правничу допомогу).

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач зазначила, що у період з 1993 року по 16.02.2024 працювала в Черкаській міській раді, з яких останні тринадцять років перебувала на посаді заступника начальника управління економіки-начальника відділу контролю за діяльністю комунальних підприємств та тарифного регулювання Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, має 23 роки служби в органах місцевого самоврядування. Після звільнення позивач неодноразово зверталась до Черкаської міської ради про надання довідок про заробітну плату за формами, які затверджені постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 (зі змінами), необхідних для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Проте відповідачі відмовили їй, пославшись на лист-роз`яснення Головного управління Пенсійного фонду України від 15.03.2024 №2300-0304-6/18687, яким передбачено, якщо особі призначено пенсію на умовах Закону №3723, то така особа не має права на перерахунок пенсії і підстави для видачі довідки про заробітну плату відсутні. Також замість запитуваних довідок їй надали інформацію про заробітну плату невстановленої форми, яка не відповідає у повному обсязі складовим заробітної плати, яку вона отримувала, ні за видами доходів, ні за сумами і є фальсифікацією даних про її заробітну плату.

Не погоджуючись з відмовою у видачі довідок про заробітну плату позивач зазначає, що пенсія на підставі Закону №3723 їй не призначалась, оскільки їй призначено пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058). Проте вона має право на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723, оскільки відповідно до п.п. 4 п. 2 ст. 46 Закону України «Про державну службу» №889 робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», зараховується до стажу державної служби. Водночас згідно п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889 особа, що не є державним службовцем на момент виходу на пенсію, має можливість отримувати пенсію державного службовця.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради щодо відмови у наданні ОСОБА_1 довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, форми яких затверджені Постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3.

Зобов`язано Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради (вул. Б.Вишневецького, буд. 36, м. Черкаси, 18001, ) видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) довідки для призначення відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу", за формою про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), та за формою про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), які затверджені Постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2017 за № 180/30048.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради (вул. Б.Вишневецького, буд. 36, м. Черкаси, 18001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок та судові витрати на оплату послуг на правничу допомогу у сумі 2 (дві) тисячі гривень 00 копійок, всього 3 211 (три тисячі двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неповним та невірним з`ясуванням фактичних обставин справи, порушенням норм матеріального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року та від 17 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

08 січня 2025 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу.

04 лютого 2025 року позивачем подано клопотання про участь у судовому засіданні.

Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Щодо клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 2 та 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У той же час, згідно частин 1-3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) значення справи для сторін;

2) обраний позивачем спосіб захисту;

3) категорію та складність справи;

4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;

5) кількість сторін та інших учасників справи;

6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 12, частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з поданого клопотання позивача, в такому не наведено доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частин 1-3 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

За приписами частин 5 та 7 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Стаття 261 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює наступні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні.

Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Треті особи мають право подати пояснення щодо позову у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання.

Колегія суддів зазначає, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ніяким чином не обмежує процесуальні права учасників справи, а свої пояснення та докази у справі учасники справи мають можливість надати до суду за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши клопотання позивача, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, беручи до уваги пункт 20 частини 1 статті 4 та частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа є справою незначної складності, а характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.

Відповідно до фактичних обставин справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно трудової книжки НОМЕР_2 працювала в органах місцевого самоврядування:

з 09.03.1993 по 20.03.1995 - на посадах спеціаліста першої категорії, головного спеціаліста Фонду комунального майна м. Черкаси; присвоєно 11 ранг державного службовця;

з 21.09.1998 по 31.12.2002 - начальником відділу оренди та обліку майна управління комунального майна виконавчого комітету Черкаської міської ради;

з 01.01.2003 по 28.09.2007 - начальником відділу орендних відносин управління власністю міста виконавчого комітету Черкаської міської ради;

з 01.10.2007 по 16.02.2024 - начальником відділу орендних відносин, заступником начальника управління-начальником відділу контролю за діяльністю комунальних підприємств та тарифного регулювання Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, з присвоєнням 10 рангу, та у подальшому - 9 рангу посадової особи місцевого самоврядування.

На час звернення до суду позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-1V.

16.02.2024 припинено службу позивача в органах місцевого самоврядування у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

18.02.2024 позивач звернулась до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради із заявою про надання довідки про заробітну плату за останні 60 місяців роботи по 16.02.2024 за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 (зі змінами) для призначення пенсії державного службовця, на якій міститься віза: « ОСОБА_2 для підготовки довідки».

04.03.2024 №31/24-527 Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з листом щодо надання довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

У відповідь на вказаний лист Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 15.03.2024 №2300-0304-6/18687 повідомило про те, що право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723 мають державні службовці, зазначені у пунктах 10, 12 розділу Х1 Закону України «Про державну службу» №889. Роботу в органах місцевого самоврядування не віднесено до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723. Згідно із статтею 21 Закону №2493 із змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-V111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» із 01.10.2017 пенсійне забезпечення посадових осіб органів місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також якщо особі призначено пенсію на умовах Закону №3723, то така особа права на перерахунок пенсії не має та підстави для видачі довідки про заробітну плату їй відсутні.

Листом від 19.03.2024 №2300-0206-8/19462 відділ обслуговування громадян №3 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у відповідь на заяву позивача повідомив, що для переходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» необхідно надати, зокрема, довідки про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям (форми яких затверджені постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 (зі змінами).

20.03.2024 позивач звернулась до міського голови м. Черкаси із заявою, якою просила доручити Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради надати довідки, вказані в листі Відділу обслуговування громадян №3.

Виконавчий комітет Черкаської міської ради розглянув заяву від 20.03.2024 та листом №2429-2/09 від 11.04.2024 повідомив позивача, що надання довідки, зазначеної у листі відділу обслуговування громадян №3 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 19.03.2024 №2300-0206-8/19462, що призначена для державних службовців, не є можливим, оскільки посада заступника начальника управління економіки-начальника відділу контролю за діяльністю комунальних підприємств та тарифного регулювання департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, на якій працювала позивач, не належить до переліку посад, визначеного статтею 25 Закону України №3723-Х11 «Про державну службу». На сьогодні чинний Закон України від 10.12.2015 №889-V111»Про державну службу» і для надання роз`яснень щодо його застосування стосовно наявності права в департаменту економіки та розвитку надавати довідки за формою, передбаченою постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» у березні поточного року був направлений лист до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, на який було повідомлено, що роботу в органах місцевого самоврядування не віднесено до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХХ1 «Про державну службу». Відповідно до п.п. 11 ст. 3 Закону України «Про державну службу» №889 його дія не поширюється на депутатів місцевих рад, посадових осіб місцевого самоврядування. З цього слідує, що довідки, форми яких затверджені постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 (зі змінами) посадовим особам місцевого самоврядування не надаються. Надано інформацію про складові заробітної плати для призначення пенсії службовця місцевого самоврядування за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією за період з березня 2019 року по лютий 2019 року (таблиця 1).

23.04.2024 позивач повторно звернулась до виконавчого комітету Черкаської міської ради із заявою про надання довідок про заробітну плату за формами №1-3 та зобов`язання бухгалтерії департаменту економіки та розвитку видати довідки.

Виконавчий комітет Черкаської міської ради розглянув заяву позивача від 23.04.2024 та листом №Г-3597-2/09 від 05.06.2024 надав відповідь, якою повідомив, що підстави для видачі довідки відсутні, оскільки роботу в органах місцевого самоврядування не віднесено до відповідних категорій посад державної служби відповідно до листа-роз`яснення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

13.06.2024 адвокат Лінник М.С., як представник позивача, звернувся до виконавчого комітету Черкаської міської ради із адвокатським запитом про надання довідок про заробітну плату для призначення позивачу пенсії державного службовця.

У відповідь на адвокатський запит виконавчий комітет Черкаської міської ради листом №09 від 19.06.2024 відмовив у наданні довідок для призначення пенсії державного службовця з вищезазначених підстав. Окрім цього вказав, що структура заробітної плати позивача як посадової особи місцевого самоврядування відрізняється від структури заробітної плати державного службовця, тому формування довідки заробітної плати державного службовця є неможливим.

Вважаючи відмову у видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказав, що служба в органах місцевого самоврядування зараховується до державної служби, на посадових осіб місцевого самоврядування розповсюджуються приписи статті 37 Закону №3723 та пунктів 10, 12 Прикінцевих і перехідних положень Закону №889-V111 щодо умов призначення пенсії державного службовця. Судом встановлено, що стаж роботи позивача на посадах місцевого самоврядування станом на 01.05.2016 становить 19 років 7 місяців 18 днів і на день звільнення він також займав посаду місцевого самоврядування, що дає йому право звернутись за призначенням пенсії державного службовця, тому доводи відповідачів щодо того, що він не має права на пенсію державного службовця, а відтак і на отримання довідок про заробітну плату для її призначення є необґрунтованими. Оскільки позивач працював на посадах місцевого самоврядування, які не підлягали класифікації, та враховуючи, що період роботи на посадах місцевого самоврядування враховуються до стажу роботи державного службовця, довідки про заробітну плату для призначення пенсії повинні бути видані за формами, передбаченими у додатках 4 та 5 Порядку №622.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання видати довідки про заробітну плату з врахуванням всіх доходів, з яких сплачено єдиний соціальний внесок: посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років, оплату відпускних і лікарняних, щомісячні премії, надбавку за високі досягнення, матеріальну допомогу і т.д, то позивач обґрунтовує вказану позовну вимогу тим, що інформація про складові її заробітної плати, надана відповідачем 1, не відповідає повністю складовим заробітної плати, яку фактично отримувала позивач за 60 місяців перед звільненням, не співпадає у жодному місяці та зменшена на 614 910,70 грн, не зазначені посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років, відпускні, лікарняні, проте вказана надбавка за роботу з відомостями, які становлять державну таємницю, в той час, як вона таку надбавку не отримувала, суд вказав, що довідки про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця позивачу не видані, а тому спір щодо складових заробітної плати позивача є передчасним. Отже, позовні вимоги в цій частині не задовольнив.

Щодо належного відповідача у справі, то згідно Положення про департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 22.08.2019 №2-4723 останній є самостійною юридичною особою (самостійним структурним підрозділом Черкаської міської ради), має самостійний баланс, розрахунковий рахунок, може бути позивачем, відповідачем та третьою особою в судах. Отже, видача довідки про заробітну плату для призначення позивачу пенсії державного службовця відноситься до повноважень департаменту та розвитку Черкаської міської ради, тому саме на останнього покладається обов`язок щодо видачі означених довідок.

З огляду на зазначене відмова Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради у видачі позивачу довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця є протиправною, а позовні вимоги в цій частині задоволено. В той же час, виконавчий комітет Черкаської міської ради є неналежним відповідачем у справі, тому у задоволенні позовних вимог до нього відмовлено.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Так, рішення суду першої інстанції переглядається лише в межах задоволених позовних вимог.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9, частини першої статті 10 вказаного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Отже, статтею 45 №1058-IV врегульовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного за даним Законом, на інший вид пенсії, визначений цим же Законом. Водночас, принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року.

Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

При цьому, пункти 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачають, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (Закон №3723-ХІІ) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Отже, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Щодо твердження апелянта, що посади осіб місцевого самоврядування не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-III передбачено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 14 Закону №2493-III в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад, зокрема, сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.

Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (Постанова №283), яка втратила чинність 25.03.2016, було затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, відповідно до якого до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування (пункт 2).

При цьому, пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби визначено, що до стажу державної служби включається також час роботи на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.

Також, у додатку до Порядку обчислення стажу державної служби наведено перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби. Так, до вказаного Переліку включено, зокрема, виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

Водночас, згідно з пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Отже, вищезазначеним законодавством передбачено зарахування до стажу державного службовця, період роботи в органах місцевого самоврядування.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.03.2018 у справі №240/381/17 та від 07.02.2019 у справі №742/1718/17.

Згідно трудової книжки НОМЕР_2 позивач працював в органах місцевого самоврядування:

з 09.03.1993 по 20.03.1995 - на посадах спеціаліста першої категорії, головного спеціаліста Фонду комунального майна м. Черкаси; присвоєно 11 ранг державного службовця;

з 21.09.1998 по 31.12.2002 - начальником відділу оренди та обліку майна управління комунального майна виконавчого комітету Черкаської міської ради;

з 01.01.2003 по 28.09.2007 - начальником відділу орендних відносин управління власністю міста виконавчого комітету Черкаської міської ради;

з 01.10.2007 по 16.02.2024 - начальником відділу орендних відносин, заступником начальника управління-начальником відділу контролю за діяльністю комунальних підприємств та тарифного регулювання Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, з присвоєнням 10 рангу, та у подальшому - 9 рангу посадової особи місцевого самоврядування.

Отже, апеляційний суд вказує, що станом на дату набрання чинності Законом №889-VIII (01.05.2016) позивач займала посади в органах місцевого самоврядування, час роботи на яких згідно із статтею 14 Закону №2493-III та Порядку №229 зараховується до стажу державної служби.

В контексті доводів апелянта про неможливість самостійного вирішення питання видачі довідок, які мають юридичне значення для органу місцевого самоврядування, в тому числі довідок для призначення пенсії державного службовця, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до Положення про департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 22.08.2019 №2-4723 останній є самостійною юридичною особою (самостійним структурним підрозділом Черкаської міської ради), має самостійний баланс, розрахунковий рахунок, може бути позивачем, відповідачем та третьою особою в судах.

Як вбачається з трудової книжки позивача, з 01.10.2007 по 16.02.2024 остання працювала начальником відділу орендних відносин, заступником начальника управління-начальником відділу контролю за діяльністю комунальних підприємств та тарифного регулювання Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, з присвоєнням 10 рангу, та у подальшому - 9 рангу посадової особи місцевого самоврядування.

З наведеного вбачається перебування позивача у трудових відносинах з Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради.

При цьому, зі змісту оскаржуваних відповідей не вбачається тверджень щодо помилковості визначення Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради суб`єктом видачі довідок для призначення пенсії державного службовця.

В контексті наведеного, колегія суддів визнає спроможним висновок суду першої інстанції про те, що видача довідки про заробітну плату для призначення позивачу пенсії державного службовця відноситься до повноважень Департаменту та розвитку Черкаської міської ради, тому саме на останнього покладається відповідний обов`язок.

Колегія суддів вважає необхідним також врахувати висновки Європейського суду з прав людини у рішенні від 04.07.2024 у справі «Кривченко та Олійник проти України», відповідно до яких право заявника на перерахунок його пенсії не може бути залежним від обміну інформацією між органами державної влади, таким чином практично унеможлививши отримання заявником належного йому перерахунку пенсії та не врахувавши суті його вимог.

З урахуванням наведеного, колегією суддів відхиляються доводи апелянта про звернення позивача не до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, а до міського голови і виконавчого комітету Черкаської міської ради, позаяк зміст звернення позивача є чітким та однозначним.

В частині доводів апелянта про відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком відповідно до пунктів 10 і 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889, колегія суддів зауважує, що Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради не є уповноваженим органом з питань призначення пенсії та відповідно не наділений жодними повноваженнями у спірному випадку. Поміж тим, в межах спірних правовідносин позивачем не порушується питання щодо її права на призначення пенсії, оскільки оскаржено лише дії відповідачів щодо відмови у видачі довідок про заробітну плату.

Надаючи оцінку посиланням апелянта на втрату чинності Постанови Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3, колегія суддів зазначає, що даний акт втратив чинність 13.11.2024, втім рішення суду першої інстанції прийнято 05.11.2024. Відповідно, дані доводи апелянта підлягають відхиленню за безпідставністю.

З аналогічних підстав підлягають відхиленню твердження апелянта про невідповідність мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного рішення, оскільки суд вказав, що позивач працював на посадах місцевого самоврядування, які не підлягали класифікації, та враховуючи, що період роботи на посадах місцевого самоврядування враховуються до стажу роботи державного службовця, довідки про заробітну плату для призначення пенсії повинні бути видані за формами, передбаченими у додатках 4 та 5 Порядку №622. Також, в частині права позивача на отримання довідки про заробітну плату за формою, передбаченою постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №3-1, суд вказав, що Постанова Правління Пенсійного фонду України № 1-3 визначає форму довідок для обчислення розміру пенсії державного службовця, зміст яких є аналогічним довідкам за формами, передбаченими додатками 4 та 5 порядку №622, відтак задовольнив позовні вимоги в даній частині.

Колегією суддів не вбачається помилковості у таких висновках суду першої інстанції.

Надаючи оцінку доводам апелянта про помилковий розрахунок судом першої інстанції судових витрат, що підлягають стягненню з Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, колегія суддів зазначає, що дані обставини є процесуальною опискою та підлягають виправленню за клопотанням сторін, оскільки у мотивувальній частині рішення судом вказано, що на користь позивача підлягають до стягнення витрати зі сплати судового збору у сумі 605,60 грн, втім у резолютивній частині сума стягнення вказана 1 211,00 грн.

Поряд з цим, заперечення щодо стягнення з Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради витрат на надання правничої допомоги у сумі 2000 грн за змістом апеляційної скарги відсутні, відтак колегія суддів не вважає за потрібне надавати оцінку висновкам суду першої інстанції в цій частині.

На підставі вищенаведеного колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: І.О. Грибан

О.М. Кузьмишина