Справа № 420/18977/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/18977/24

Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С. Дата і місце ухвалення: 23.12.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Аверс» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до комунального підприємства «Аверс» про визнання протиправними дій щодо ненадання публічної інформації за запитом та зобов`язання КП «Аверс» надати повну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту, в запитуваному форматі pdf.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що КП «Аверс» порушено гарантоване Законом України «Про доступ до публічної інформації» право ОСОБА_1 на отримання достовірної, точної та повної інформації на запит на публічну інформацію. Зокрема, у відповідь на запит позивача від 20.03.2024р. про надання публічної інформації у визначений законом строк на електронну адресу у форматі pdf, листом від 26.03.2024р. файлу формату docx відповідачем надано не повну інформацію, а також інформацію не по суті запиту.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії комунального підприємства «Аверс» Білозерської селищної ради щодо надання неповної публічної інформації на запит про надання публічної інформації від 20.03.2024р.

Зобов`язано комунальне підприємство «Аверс» Білозерської селищної ради надати повну інформацію на запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 20.03.2024р.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з комунального підприємства «Аверс» Білозерської селищної ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити резолютивну частину рішення від 23.12.2024р., задовольнивши позовну вимогу про зобов`язання КП «Аверс» надати повну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту, в запитуваному форматі pdf.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при наданні правової оцінки правомірності відмови відповідача надати позивачу на його запит інформацію про адресу, за якою знаходиться робоче місце директора КП «Аверс», суд першої інстанції необґрунтовано виходив з того, що робоче місце директора при запровадженні дистанційної роботи може бути в будь-якому місці. Судом не враховано відсутність в матеріалах справи будь-яких відомостей про запровадження дистанційної роботи директора комунального підприємства. Апелянт стверджує, що він, як мешканець громади, має право знати де знаходиться посадова особа КП «Аверс» і наскільки вона віддалена від місця реєстрації комунального підприємства.

Також, апелянт посилається на помилковість висновку суду першої інстанції про передчасність вимоги позову про надання публічної інформації в запитуваному форматі pdf. Зазначає, що судом залишено поза увагою, що відповідь на запит ОСОБА_1 від 20.03.2024р. надіслана КП «Аверс» на електронну адресу позивача в форматі «docx», а не в «pdf», як про це просив заявник.

Посилається апелянт і на неправильний розподіл судом першої інстанції судових витрат по справі.

КП «Аверс» подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, яким чином відсутність повної інформації щодо місця перебування посадової особи комунального підприємства, порушує його права. Територія за місцем реєстрації КП «Аверс» знаходиться в зоні бойових дій, усі працівники перебувають на дистанційній роботі відповідно до ст.60-2 КЗпП України. Відповідач просить суд апеляційної інстанції врахувати, що на виконання рішення суду у даній справі на електронну адресу ОСОБА_1 29.12.2024р. надіслано повну інформацію на його запит від 20.03.2024р.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 20.03.2024р. ОСОБА_1 звернувся до КП «Аверс» Білозерської селищної ради із запитом на отримання публічної інформації, у якому, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», просив надати наступну інформацію:

1) Адресу, за якою розміщується робоче місце директора КП «Аверс»;

2) Копію контракту між керівником підприємства і засновником підприємства;

3) Копію штатного розпису КП «Аверс» на 2024 рік;

4) Інформацію про виплати, нараховані та виплачені директору КП «Аверс», у тому числі, як заробітна плата, премія, надбавка, грошова компенсація, матеріальна допомога, оплата відпустки тощо, шляхом зазначення відповідної суми та виду виплат за кожен місяць 2023 року окремо.

Запитувану інформацію ОСОБА_1 просив надати у визначений законом строк на вказану ним електронну адресу у форматі pdf.

У відповідь на вказаний запит КП «Аверс» листом від 26.03.2024р. №12 (надісланий на електронну адресу позивача в форматі docx) повідомило ОСОБА_1 , що Постановою КМУ №1364 від 06.12.2022р. Білозерська громада визнана такою, що знаходиться в зоні активних бойових дій. Кабінет, який орендувало підприємство в приміщенні Дніпровського старостинського округу, зруйновано агресором. В грудні 2022 року колектив вимушений був в цілях безпеки і збереження життя виїхати з селища Дніпровське. Було запроваджено дистанційну роботу підприємства. Контракт директора КП «Аверс» дійсний до травня 2025 року. З ним можна ознайомитись на сайті Білозерської селищної ради. Колектив отримує частину заробітної плати, в тому числі і директор. Надано таблицю виплаченої заробітної плати працівникам КП «Аверс» помісячно за 2023 рік.

ОСОБА_1 , вважаючи протиправними дії КП «Аверс» щодо ненадання повної публічної інформації за запитом в форматі pdf, звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, визнав обґрунтованими доводи позивача щодо ненадання відповідачем повної інформації за запитом про публічну інформацію від 20.03.2024р. При цьому, суд зазначив, що так як при запровадженні дистанційної роботи підприємства робоче місце директора може бути в будь-якому місці, тому інформацію щодо розміщення робочого місця директора КП «Аверс» надало. Що ж до позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача надати інформацію у форматі pdf, то суд не знайшов підстав для її задоволення, зазначивши про передчасність заявленої вимоги.

За висновками суду, належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання КП «Аверс» Білозерської селищної ради надати повну інформацію на запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 20.03.2024р.

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову колегія суддів виходить з наступного.

Згідно частин 2, 3 статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992р. №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. №2939-VI.

Частина перша статті першої вказаного Закону визначає, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 2 Закону №2939-VI визначено, що метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до ст.3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, серед іншого, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст.5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Сторонами у справі не заперечується, що в розумінні Закону №2939-VI, запитувана ОСОБА_1 у відповідача інформація предметно належить до інформації, що була отримана або створена в процесі виконання ним своїх повноважень, тобто є публічною.

А відтак, на підставі пункту 6 частини першої статті 14 Закону №2939-VI, в КП «Аверс», як у розпорядника інформації, наявний обов`язок надавати достовірну, точну та повну інформацію на запити про публічну інформацію.

Як вже зазначалося, у відповідь на перше питання запиту ОСОБА_1 від 20.03.2024р. щодо надання інформації про адресу, за якою розміщується робоче місце директора КП «Аверс», відповідач у листі від 26.03.2024р. №12 зазначив, що починаючи з грудня 2022 року на підприємстві запроваджено дистанційну роботу.

Суд першої інстанції, з посиланням на положення статті 60-2 КЗпП України, дійшов висновку, що при запровадженні дистанційної роботи робоче місце директора може бути в будь-якому місці, відтак інформацію щодо розміщення робочого місця директора відповідач надав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до статті 60-2 КЗпП України дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій.

У разі запровадження дистанційної роботи працівник самостійно визначає робоче місце та несе відповідальність за забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на ньому.

При дистанційній роботі працівник розподіляє робочий час на власний розсуд, на нього не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку, якщо інше не визначено трудовим договором.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, робоче місце директора при запровадженні дистанційної роботи може бути в будь-якому місці, яке до того ж може змінюватися, а тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відповідач не надав запитувану інформацію у відповідній частині, а також про те, що він, як мешканець громади, має право знати де знаходиться посадова особа КП «Аверс» і наскільки вона віддалена від місця реєстрації комунального підприємства.

Що ж до посилань апелянта на відсутність в матеріалах справи будь-яких відомостей про запровадження дистанційної роботи директора КП «Аверс», то колегія суддів зазначає, що в запиті від 20.03.2024р. ОСОБА_1 не просив надати документи щодо запровадження дистанційної роботи на підприємстві, а тому у відповідача відсутній був обов`язок надання таких документів.

Що ж до вимоги позову про зобов`язання КП «Аверс» надати запитувану ОСОБА_1 інформацію саме в форматі pdf, то враховуючи відсутність у Законі №2939-VI положень, що відповідь на запит на інформацію має надаватися розпорядниками інформації саме у такому форматі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про передчасність вказаної вимоги.

Судом першої інстанції зобов`язано КП «Аверс» Білозерської селищної ради надати повну інформацію на запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 20.03.2024р., в якому він, серед іншого, просив надати таку інформацію в форматі pdf.

А відтак, на думку колегії суддів, судом першої інстанції обрано правильний спосіб захисту прав позивача у спірних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Перевіряючи відповідність розподілу судом першої інстанції судових витрат по справі статті 139 КАС України колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до ч.1, ч.3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовом до суду першої інстанції ОСОБА_1 сплатив 1211,20 грн. судового збору (квитанція про сплату №0952-3831-8383-8739 від 18.06.2024р.), тобто як за позовну вимогу немайнового характеру за ставкою, визначеною п.п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

У зв`язку з частковим задоволенням позову, на підставі ч.3 ст.139 КАС України, суд стягнув з відповідача на користь позивача 605,60 грн., що є пропорційним задоволеним позовним вимогам.

Колегія суддів не вбачає підстав для висновку про порушення судом першої інстанції положень ст.139 КАС України при здійсненні розподілу судових витрат по справі.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 березня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук