Справа № 580/7801/24
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/7801/24 Суддя (судді) першої інстанції: Руденко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року (м. Черкаси, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 57 від 08.04.2024 Головного Управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди її трудової діяльності, а саме: період роботи за трудовою книжкою з 01.10.1980 по 01.04.1981; період роботи за трудовою книжкою з 01.04.1981 по 12.08.1981; період навчання за трудовою книжкою з 01.09.1981 по 01.03.1983; період роботи за трудовою книжкою з 12.04.1983 по 01.07.1992; період роботи за трудовою книжкою з 01.07.1992 по 20.11.1996; період роботи за трудовою книжкою з 22.11.1996 по 25.09.1997; період провадження підприємницької діяльності з 01.07.1997 по 31.12.1997; період провадження підприємницької діяльності з 01.10.1999 по 31.12.2003; період провадження підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2009; період провадження підприємницької діяльності з 01.01.2010 по 31.08.2010; період провадження підприємницької діяльності з 01.01.2011 по 31.12.2011; період догляду за інвалідом першої групи з 10.08.2015 по 30.04.2018; період догляду за інвалідом першої групи з 13.06.2018 26.09.2021 та призначити пенсію за віком з урахуванням даних періодів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач має право на призначення пенсії за віком у зв`язку з наявністю відповідного стажу та досягненням відповідного віку. Проте пенсійний орган протиправно відмовив у призначенні пенсії за відсутності необхідного страхового стажу, не зарахувавши позивачу спірні періоди її роботи. Позивач вважає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком. Також на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неналежний порядок заповнення трудової книжки роботодавцем не є підставою неврахування відповідачем до страхового стажу періоду роботи позивача, оскільки первісним є факт підтвердження стажу роботи, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки. Щодо не зарахування відповідачем періоду провадження підприємницької діяльності позивачем представник вказав, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Відповідачами подано відзиви на позовну заяву, в яких просять відмовити у задоволенні позову, зазначили, що Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, повідомляючи позивача листом про результати розгляду його заяви щодо відмови у призначенні пенсії, не допустило порушення заявленого права позивача на призначення пенсії та діяло відповідно до норм Порядку № 22-1 щодо такого інформування. Вказаний лист не є актом владно-розпорядчого характеру, безпосередньо не порушує заявлене позивача на пенсію, оскільки не містять владних приписів. Оскільки, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області право позивача на отримання пенсії не порушувалось, підстави для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відсутні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивачки не можуть бути зараховані періоди згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 : з 01.04.1981 по 12.08.1981, оскільки відсутні номери наказів про прийняття та звільнення; з 01.07.1992 по 20.11.1996, оскільки дата звільнення « 20.11.1996» не відповідає даті наказу про звільнення з роботи « 04.09.1996»; період здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування дані відсутні, тому в Головного управління відсутні правові підстави для призначення позивачці пенсії по віку відповідно до Закону № 1058-IV.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08.04.2024 № 57 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 01.12.1980 з 01.04.1981 по 12.08.1981, з 01.07.1992 по 04.09.1996 та періоди ведення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003, з 01.01.2010 по 30.06.2010, з 01.01.2011 по 31.12.2011 і призначити їй пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV з 01.04.2024. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Доводи апеляційної скарги за своїм змістом дублюють доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідно до даних трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.12.1980 у спірні періоди позивач:

01.04.1981 прийнята в клуб шахтоуправління «Олександрівське» керівником гуртка художньої самодіяльності (постанова шахткома від 01.04.1981);

12.08.1981 звільнена з посади у зв`язку з навчанням (постанова шахткома від 12.08.1981);

01.07.1992 прийнята у зв`язку із переведенням перукарем 1 класу на підприємство «Людмила» (наказ № 1к від 01.07.1992);

20.11.1996 звільнена за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України (наказ № 8к від 04.09.1996).

Відповідно до довідки форми РС-право стаж для розрахунку права позивача становить 25 років 3 місяці 7 днів. Так, пенсійний орган зарахував такі періоди:

- з 01.10.1980 по 01.04.1981 - 06 місяців 01 день;

- з 01.09.1981 по 01.03.1983 (навчання у вищих/середн. НЗ) - 01 рік 06 місяців 01 день;

- з 12.04.1983 по 01.07.1992 - 09 років 02 місяці 20 днів;

- з 22.11.1996 по 25.09.1997 - 10 місяців 04 дні;

- з 26.09.1997 по 31.12.1997 (підприємець/спрощена система) - 03 місяці 06 днів;

- з 01.10.1999 по 31.12.1999 (підприємець/спрощена система) - 03 місяці;

- з 01.01.2000 по 30.06.2000 (підприємець/спрощена система) - 06 місяців;

- з 01.01.2004 по 31.12.2004 (підприємець (внески) п. 3.1 (ПП ЗУ № 1058)) - 01 рік;

- з 01.01.2005 по 31.03.2005 - 03 місяці;

- з 01.04.2005 по 31.12.2007 (підприємець (внески) п. 3.1 (ПП ЗУ № 1058)) - 02 роки 09 місяців;

- з 01.01.2008 по 31.12.2008 (підприємець (внески) п. 3.1 (ПП ЗУ № 1058)) - 01 рік;

- з 01.01.2009 по 30.04.2009 (підприємець (внески) п. 3.1 (ПП ЗУ № 1058)) - 04 місяці;

- з 01.05.2009 по 31.10.2009 - 06 місяців;

- з 01.11.2009 по 31.12.2009 (підприємець (внески) п. 3.1 (ПП ЗУ № 1058)) - 02 місяці;

- з 01.07.2010 по 31.08.2010 - 02 місяці;

- з 10.08.2015 по 30.04.2018 (догляд за інвалідом І групи) - 02 роки 08 місяців 21 день;

- з 13.06.2018 по 26.09.2021 (догляд за інвалідом І групи) - 03 роки 03 місяці 14 днів.

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 04.10.2023 № 2300-0603-8/65812 ОСОБА_1 перебувала на обліку, як фізична особа - підприємець з 27.02.1997 по 26.09.2014. За даними особового рахунку платника на загальній системі оподаткування страхові внески до Пенсійного фонду України сплачені за період: з 01.07.1997 до 31.12.1997. Частка від суми фіксованого податку (спрощена система оподаткування) в рахунок сплати страхових внесків перерахована за періоди: з 01.10.1999 до 31.12.1999; з 01.01.2000 до 31.12.2000; з 01.01.2001 до 31.12.2001; з 01.01.2002 до 31.12.2002; з 01.01.2003 до 31.12.2003.

Позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 01.04.2024 про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області розглянуло заяву позивача та 08.04.2024 прийняло рішення №57 про відмову у призначенні пенсії, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України № 1058-IV у зв`язку із відсутністю страхового стажу.

Рішенням від 08.04.2024 № 57 відповідач встановив, що стаж для визначення права становить 25 років 03 місяців 07 днів, страховий стаж позивача - 20 років 03 місяці 04 дні. До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.04.1981 по 12.08.1981, оскільки відсутні номери наказів про прийняття та звільнення; з 01.07.1992 по 20.11.1996, оскільки дата звільнення « 20.11.1996» не відповідає даті наказу про звільнення з роботи « 04.09.1996»; період здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування дані відсутні.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 09.04.2024 №2300-02-04-8/25433 направило позивачу рішення від 08.04.2024 № 57 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Не погоджуючись із незарахуванням стажу у повному обсязі, позивач звернулася даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положенням ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 вищезазначеного Закону визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Приписами ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, зокрема, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частинами 1 та 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Частиню 1 ст. 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивача просить зарахувати до страхового стажу позивача спірні періоди її трудової діяльності, а саме:

- період роботи за трудовою книжкою з 01.10.1980 по 01.04.1981;

- період роботи за трудовою книжкою з 01.04.1981 по 12.08.1981;

- період навчання за трудовою книжкою з 01.09.1981 по 01.03.1983;

- період роботи за трудовою книжкою з 12.04.1983 по 01.07.1992;

- період роботи за трудовою книжкою з 01.07.1992 по 20.11.1996;

- період роботи за трудовою книжкою з 22.11.1996 по 25.09.1997;

- період провадження підприємницької діяльності з 01.07.1997 по 31.12.1997;

- період провадження підприємницької діяльності з 01.10.1999 по 31.12.2003;

- період провадження підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2009;

- період провадження підприємницької діяльності з 01.01.2010 по 31.08.2010;

- період провадження підприємницької діяльності з 01.01.2011 по 31.12.2011;

- період догляду за інвалідом першої групи з 10.08.2015 по 30.04.2018;

- період догляду за інвалідом першої групи з 13.06.2018 26.09.2021.

Разом із тим, відповідно до довідки форми РС-право пенсійний орган зарахував до стажу для розрахунку права позивача такі періоди:

- з 01.10.1980 по 01.04.1981 - 06 місяців 01 день;

- з 01.09.1981 по 01.03.1983 (навчання у вищих/середн. НЗ) - 01 рік 06 місяців 01 день;

- з 12.04.1983 по 01.07.1992 - 09 років 02 місяці 20 днів;

- з 22.11.1996 по 25.09.1997 - 10 місяців 04 дні;

- з 26.09.1997 по 31.12.1997 (підприємець/спрощена система) - 03 місяці 06 днів;

- з 01.10.1999 по 31.12.1999 (підприємець/спрощена система) - 03 місяці;

- з 01.01.2000 по 30.06.2000 (підприємець/спрощена система) - 06 місяців;

- з 01.01.2004 по 31.12.2004 (підприємець (внески) п. 3.1 (ПП ЗУ № 1058)) - 01 рік;

- з 01.01.2005 по 31.03.2005 - 03 місяці;

- з 01.04.2005 по 31.12.2007 (підприємець (внески) п. 3.1 (ПП ЗУ № 1058)) - 02 роки 09 місяців;

- з 01.01.2008 по 31.12.2008 (підприємець (внески) п. 3.1 (ПП ЗУ № 1058)) - 01 рік;

- з 01.01.2009 по 30.04.2009 (підприємець (внески) п. 3.1 (ПП ЗУ № 1058)) - 04 місяці;

- з 01.05.2009 по 31.10.2009 - 06 місяців;

- з 01.11.2009 по 31.12.2009 (підприємець (внески) п. 3.1 (ПП ЗУ № 1058)) - 02 місяці;

- з 01.07.2010 по 31.08.2010 - 02 місяці;

- з 10.08.2015 по 30.04.2018 (догляд за інвалідом І групи) - 02 роки 08 місяців 21 день;

- з 13.06.2018 по 26.09.2021 (догляд за інвалідом І групи) - 03 роки 03 місяці 14 днів.

Стаж для розрахунку права позивача відповідно до зазначеної довідки становить 25 років 3 місяці 7 днів.

Враховуючи зазначене, зараховані відповідно до довідки форми РС-право періоди не є спірними у цій справі.

При цьому, суд першої інстанції вірно вказав, що задоволення позовних вимог в цій частині призведе до подвійного зарахування пенсійним органом таких періодів, що є недопустим, тому позовні вимоги в цій частині (щодо зарахування зазначених у довідці форми РС-право періодів трудової діяльності позивача) є необгрунтованими та не підлягають до задоволення.

Разом з тим, Головне управління не зарахувало до страхового стажу позивача такі періоди:

- з 01.04.1981 по 12.08.1981 (згідно записів трудової книжки);

- з 01.07.1992 по 20.11.1996 (згідно записів трудової книжки);

- з 01.07.2000 по 31.12.2003 (період здійснення підприємницької діяльності);

- з 01.01.2010 по 30.06.2010 (період здійснення підприємницької діяльності);

- з 01.01.2011 по 31.12.2011 (період здійснення підприємницької діяльності).

Отже, у спірних правовідносинах слід надати правову оцінку саме зазначеним періодам трудової діяльності позивача, які не були зараховані пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 .

Так, спірним рішенням Головного управління від 08.04.2024 № 57 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

При цьому, до такого не зараховано період роботи з 01.04.1981 по 12.08.1981, оскільки відсутні номери наказів про прийняття та звільнення; з 01.07.1992 по 20.11.1996, оскільки дата звільнення « 20.11.1996» не відповідає даті наказу про звільнення з роботи « 04.09.1996»; період здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування дані відсутні.

Відповідно до даних трудової книжки ОСОБА_1 у спірні періоди вона працювала з 01.04.1981 керівником гуртка художньої самодіяльності в клубі шахтоуправління «Олександрівське» (постанова шахткома від 01.04.1981) та 12.08.1981 була звільнена з посади у зв`язку з навчанням (постанова шахткома від 12.08.1981).

Таким чином, помилковим є твердження відповідача у спірному рішенні про відсутні номерів наказів про прийняття та звільнення, оскільки прийняття позивача на роботу та звільнення підтверджується у спірному випадку записами в трудовій книжці, внесеними на підставі постанов шахткома від 01.04.1981 та від 12.08.1981, що підтверджує факт роботи позивача у спірний період.

Також відповідно до даних трудової книжки позивач з 01.07.1992 працювала перукарем на підприємстві «Людмила» (наказ № 1к від 01.07.1992) та 20.11.1996 була звільнена за власним бажанням (наказ № 8к від 04.09.1996).

Підставою не зарахування цього періоду відповідач зазначив те, що дата звільнення « 20.11.1996» не відповідає даті наказу про звільнення з роботи « 04.09.1996».

Дійсно, дата звільнення у запису № 14 зазначена « 20.11.1996», втім дата наказу про звільнення з роботи - « 04.09.1996», що не відповідає даті звільнення.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма передбачена пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 2 Порядку №637 у разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Відповідно до положень Інструкції по порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, яка затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції 162, чинної в період заповнення трудової книжки позивачки, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2 Інструкції №58 встановлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З наведених норм права вбачається, що трудова книжка заповнюється роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17.

Колегія суддів наголошує, що трудова книжка містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Відповідно пункту 4 Постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року №301 (далі - Постанова №301) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 4.2 Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Таким чином, наведеними нормами права передбачено право пенсійного органу на перевірку наданих пенсіонером документів для їх підтвердження.

Разом із тим відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що ГУПФУ зверталось до підприємств, у яких працювала позивач або до архівної установи для підтвердження відомостей щодо спірних періодів роботи позивача. При цьому, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

Враховуючи зазначене, записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.12.1980 відповідають періодам трудової діяльності позивача, тому посилання відповідача на відсутність номерів наказів про прийняття та звільнення, а також невідповідність дати звільнення даті наказу про звільнення, не є достатньою підставою для не врахування спірних періодів трудової діяльності позивача до її стажу та не врахування цих записів трудової книжки.

Тому, спірні періоди роботи позивача з 01.04.1981 по 12.08.1981 та з 01.07.1992 по 04.09.1996 (відповідно даті наказу № 8К про звільнення), що підтверджені даними трудової книжки, мають бути зараховані до страхового стажу позивача.

У спірному рішенні Головне управління зазначило, що період здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003 не зараховано до страхового стажу, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування дані відсутні.

ОСОБА_1 перебувала на обліку як фізична особа - підприємець з 27.02.1997 по 26.09.2014.

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 04.10.2023 № 2300-0603-8/65812 частка від суми фіксованого податку (спрощена система оподаткування) в рахунок сплати страхових внесків перерахована за періоди, зокрема, з 01.01.2000 до 31.12.2000; з 01.01.2001 до 31.12.2001; з 01.01.2002 до 31.12.2002; з 01.01.2003 до 31.12.2003.

Довідка від 04.10.2023 № 2300-0603-8/65812, видана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, є достатнім доказом сплати позивач страхових внесків за вказаний період шляхом перерахування частки від суми фіксованого податку (спрощена система оподаткування), тому період здійснення останньою підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003 протиправно не був зарахований відповідачем до страхового стажу позивача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримала патент серії ПАА № 335516 від 25.12.2008 терміном дії з 01.01.2009 по 31.03.2009, термін дії якого був продовжений по 30.06.2009, 30.09.2009, 31.12.2009, 31.03.2010, 30.06.2010, 30.09.2010 (а. с. 31). Зазначене свідчить про сплату позивачем страхових внесків, зокрема, у період з 01.01.2010 по 30.06.2010.

Крім того, позивачу була винесена вимога про сплату боргу від 27.01.2012 № Ф-567, відповідно до якої за станом на 20.01.2012 заборгованість зі сплати страхових внесків за 2011 рік становить 4 010,30 грн.

На виконання зазначеної вимоги 23.05.2012 було відкрито виконавче провадження ВП №32722066 про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в м. Черкасах Черкаської області боргу у сумі 4 010,30 грн.

Позивач надала на підтвердження сплати внесків копії квитанцій, які частково підтверджують таку сплату (а. с. 36).

Разом з тим, відповідно до Інформації про виконавче провадження від 06.02.2024 виконавче провадження № 32722066 завершено 13.12.2012 відповідно до чинного на час такої виконавчої дії п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення.

Таким чином, сплата страхових внесків позивачем за 2011 рік підтверджується наведеними вище доказами.

Відповідно до пп. 1 п. 3-1 розділу XV Прикінцеві положення до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Тому, враховуючи сплату позивачем страхових внесків за спірні періоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що періоди ведення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.2010 по 30.06.2010, з 01.01.2011 по 31.12.2011 повинні бути включені до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправно не зарахувало до страхового стажу позивача періоди її роботи та здійснення підприємницької діяльності: з 01.04.1981 по 12.08.1981 (04 місяці 11 днів); з 01.07.1992 по 04.09.1996 (04 роки 02 місяці 05 днів); з 01.07.2000 по 31.12.2003 (03 роки 06 місяців 01 день); з 01.01.2010 по 30.06.2010 (06 місяців); з 01.01.2011 по 31.12.2011 (01 рік).

Таким чином до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону № 1058-IV підлягає зарахуванню 09 років 06 місяців 17 днів трудової та підприємницької діяльності позивача, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08.04.2024 № 57, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до оскаржуваного рішення відповідач встановив, що стаж для визначення права позивача становить 25 років 03 місяців 07 днів, страховий стаж - 20 років 03 місяці 04 дні.

Враховуючи, що до страхового стажу позивача для визначення права на призначення пенсії згідно із ст. 26 Закону № 1058-IV підлягає зарахуванню додатково 09 років 06 місяців 17 днів, тому страховий стаж позивача становить більше необхідних 31 року, визначених ст. 26 зазначеного Закону.

Таким чином, у позивача наявні підстави, які дають право на призначення їй пенсії за віком, а саме: вік 60 років, необхідний страховий стаж понад 31 рік, тому позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Строки призначення пенсії за віком врегульовані статтею 45 Закону №1058, частина перша якої передбачає, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви (п. 1.8 Порядку №22-1).

Позивач досягла віку 60 років 17.10.2023, із заявою про призначення пенсії звернулась 01.04.2024, тобто через три місяці від дати досягнення пенсійного віку, отже пенсія має бути призначена їй з дня звернення за призначенням пенсії, а саме: з 01.04.2024.

Колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 05.03.2025.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна