Справа № 300/7064/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/7064/24 пров. № А/857/31644/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року (ухвалене головуючим суддею Микитюком Р.В. у м. Івано-Франківськ) у справі №300/7064/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо неврахування до стажу роботи її чоловіка наступних періодів роботи на території російської федерації: з 11.06.2005 по 15.03.2010, з 19.04.2010 по 25.08.2010, з 13.09.2010 по 14.12.2011 при обчисленні та призначенні її пенсії по втраті годувальника;

зобов`язати відповідача, з урахуванням висновків суду, зарахувати до страхового стажу наступні періоди роботи чоловіка позивача на території російської федерації: з 11.06.2005 по 15.03.2010, з 19.04.2010 по 25.08.2010, з 13.09.2010 по 14.12.2011 та провести з 23.11.2023 відповідний перерахунок призначеної пенсії позивачу по втраті годувальника.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що перебувала на обліку та отримувала пенсію по інвалідності. 23.11.2023 подала заяву про призначення пенсії по втраті годувальника (за померлого чоловіка ОСОБА_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і розмір його пенсії був у кілька разів більшим за розмір пенсії позивача по інвалідності. Відповідачем розглянуто заяву та призначено пенсію по втраті годувальника, однак, при призначенні пенсії відповідачем не зараховано періоди роботи чоловіка позивача на території російської федерації, а саме: з 11.06.2005 по 15.03.2010, з 19.04.2010 по 25.08.2010, з 13.09.2010 по 14.12.2011. При цьому відповідачем повідомлено позивача, що з 01.01.2023 росією припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому при призначенні чи перерахунку пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, страховий стаж та заробітну плату враховують за періоди роботи на цій території та на умовах, визначених ч. 1 ст. 40 ЗУ №1058 по 31.12.1991.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.11.2024 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо неврахування до стажу ОСОБА_2 періодів роботи на території російської федерації з 11.06.2005 по 15.03.2010, з 19.04.2010 по 25.08.2010, з 13.09.2010 по 14.12.2011 при обчисленні та призначенні пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з урахуванням висновків суду, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 періодів роботи на території російської федерації з 11.06.2005 по 15.03.2010, з 19.04.2010 по 25.08.2010, з 13.09.2010 по 14.12.2011 та провести з 23.11.2023 перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника, з урахуванням проведених платежів.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що у трудовій книжці померлого чоловіка позивача наявні записи щодо періодів його роботи на території російської федерації у спірні періоди, зокрема, записи про прийом на роботу, записи про звільнення, при цьому, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу вказаних періодів роботи, а також того, що померлий чоловік позивача у спірні періоди роботи не працював в зазначених підприємствах, отже Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при переведенні позивача на пенсії по втраті годувальника протиправно не зараховано періоди роботи померлого чоловіка позивача на території російської федерації з 11.06.2005 по 15.03.2010, з 19.04.2010 по 25.08.2010, з 13.09.2010 по 14.12.2011.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 з 23.11.2023 отримує пенсію по втраті годувальника за померлого годувальника ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що не заперечується сторонами.

Позивач звернулася з заявою до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо пенсійного забезпечення.

Відповідач, листом від 12.08.2024 №6962-5644/Т-02/8-0900/24, повідомив позивача, зокрема, що розмір пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу годувальника 19 років 10 місяців 28 днів (коефіцієнт стажу 0,19833) та заробітної плати годувальника, врахованої за періоди з 01.10.1988 по 31.03.1990, з 01.03.1993 по 30.06.1994, з 01.08.1995 по 30.09.1997 (згідно наданих довідок про заробітну плату ОСОБА_2 ) та з 01.06.2003 по 30.09.2003, з 01.03.2012 по 31.12.2012 (згідно з даними персоніфікованого обліку ОСОБА_2 ), коефіцієнт заробітку 1,86161.

З 01.01.2023 росією припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому при призначенні чи перерахунку пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, страховий стаж та заробітну плату враховують за періоди роботи на цій території та на умовах, визначених ч. 1 ст. 40 ЗУ №1058 по 31.12.1991. Розмір пенсії станом на 01.03.2024 становить 2725,00 грн.

З такою позицією відповідача, позивач не погоджується, вважає неврахування до страхового стажу періодів роботи померлого чоловіка на території росії протиправним, а тому звернулася в суд за захистом свого порушеного права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).

Спірні правовідносини врегульовані Законом №1058-IV, яким визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні періоди роботи з 11.06.2005 по 15.03.2010, з 19.04.2010 по 25.08.2010, з 13.09.2010 по 14.12.2011 при обчисленні та призначенні її пенсії по втраті годувальника позивачу не зараховані з підстав припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Питання пенсійного забезпечення громадян України, які працювали на території російської федерації, регулювалися Угодою про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають. Ця угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди). Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які враховуються до трудового стажу.

Відповідно до вимог ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абз. 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Також слід врахувати численну та усталену практику Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі №226/1994/17), який при розгляді аналогічних спорів неодноразово вказував на те, що відповідно до ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що хоч російська федерація припинила участь російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 однак у спірні періоди роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

При цьому позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано частиною 1, 10, 12 ст. 20, ч. 16 ст. 106 Закону №1058-IV.

Ст. 1 Закону №1058-ІV передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно зі ст.24 цього Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.

Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської федерації виник з 01 січня 2012.

Окрім того, припинення участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не стосується періодів трудової діяльності чоловіка позивачки, оскільки в спірні періоди роботи ОСОБА_2 з 11.06.2005 по 15.03.2010, з 19.04.2010 по 25.08.2010, з 13.09.2010 по 14.12.2011, Україна не вводила заборон на працевлаштування її громадян на території російської федерації, а також визнавала для пенсійного забезпечення в Україні трудовий стаж та заробіток за вказані періоди роботи, здобуті на території російської федерації.

Як підтверджено матеріалами справи, що у трудовій книжці померлого чоловіка позивача наявні записи щодо періодів його роботи на території російської федерації з 11.06.2005 по 15.03.2010, з 19.04.2010 по 25.08.2010, з 13.09.2010 по 14.12.2011, зокрема, записи про прийом на роботу, записи про звільнення, при цьому, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу вказаних періодів роботи, а також того, що померлий чоловік позивача у спірні періоди роботи не працював в зазначених підприємствах.

У законодавстві, що діяло до набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також слід звернути увагу, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, вказані в трудовій книжці відомості підтверджують факт офіційного працевлаштування ОСОБА_2 за відповідні періоди роботи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вищевказані покликання пенсійного органу є необґрунтованими і безпідставними, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.01.1992 була чинна як для України, так і для росії, а тому стаж, набутий на території російської федерації до денонсації Угоди від 13.03.1992 та Угоди від 14.01.1993, а також до зупинення дії і виходу України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 у відносинах із російською федерацією, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватись при встановленні права позивача на пенсію і її обчисленні.

Суд звертає увагу на те, що право на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування документів з російської федерації.

Отже, враховуючи викладене, та з огляду на встановлені у справі обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при переведенні позивача на пенсії по втраті годувальника протиправно не зараховано періоди роботи померлого чоловіка позивача на території російської федерації з 11.06.2005 по 15.03.2010, з 19.04.2010 по 25.08.2010, з 13.09.2010 по 14.12.2011.

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду то слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що саме 23.11.2023 (з моменту призначення пенсії по втраті годувальника за померлого ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») позивачу у встановленому законом порядку повідомлено про відсутність підстав зарахування до страхового стажу спірні періоди роботи чоловіка позивача на території російської федерації: з 11.06.2005 по 15.03.2010, з 19.04.2010 по 25.08.2010, з 13.09.2010 по 14.12.2011.

Як підтверджено матеріалами справи, після ознайомлення з листом ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 12.08.2024 №6962-5644/Т-02/8-0900/24 у відповідь на звернення від 18.07.2024, позивач направив 10.09.2024 позовну заяву до суду. Позовна заява отримана та зареєстрована судом 16.09.2024.

Аналізуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено встановлений статтею 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року у справі №300/7064/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар