Справа № 200/4181/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року справа №200/4181/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року (повне судове рішення складено 30 жовтня 2025 року) у справі № 200/4181/24 (суддя в І інстанції Аляб`єв І.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

24.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту про звільнення солдата ОСОБА_1 , водія-електрика 3 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , з лав Збройних Сил України відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за сімейними обставинами - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років); зобов`язати відповідача розглянути рапорт про звільнення солдата ОСОБА_1 , водія-електрика 3 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , з лав Збройних Сил України відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за сімейними обставинами - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років).

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач проходить військову службу у Збройних Силах України, у Військовій частині НОМЕР_1 . Дружина позивача ОСОБА_2 також є військовослужбовцем. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перелік підстав для звільнення з військової служби деяких категорій громадян в період дії воєнного стану визначений статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, якщо у сім`ї і чоловік і дружина є військовослужбовцями, то звільнення з військової служби можливе одному із подружжя, якщо обоє проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років. 05.05.2024 позивач звернувся до командира 3 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби, проте жодної відповіді не отримав. Таким чином, позивач, вважаючи, що має підстави для звільнення з військової служби, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення солдата ОСОБА_1 , водія-електрика 3 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , з лав Збройних Сил України відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за сімейними обставинами - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років).

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення солдата ОСОБА_1 водія-електрика 3 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , з лав Збройних Сил України відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.05.2024) (за сімейними обставинами - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років).

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Звертає увагу, що відповідач до відзиву на позовну заяву долучив копію листа за підписом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2024 №1555/1888, адресовану позивачу та в якій наведено вичерпні відомості про результати розгляду його рапорту; копію адвокатського запиту представника позивача в інтересах позивача від 03.06.2024, який надійшов 02.07.2024 до відповідача; копію листа за підписом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2024 №1555/2538, що являє собою відповідь на адвокатський запит представника позивача щодо прийнятого рішення за результатами розгляду рапорту позивача.

В листі від 24.05.2024 №1555/1888 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 надано вичерпну відповідь за результатами рапорту позивача. Зазначено, що за результатами опрацювання рапорту та долучених до нього документів відповідач прийшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення. Варто зазначити, що позивач отримав повну та вичерпну інформацію про мотиви відмови у задоволенні рапорту останнього, проте 02.07.2024 до відповідача надійшов адвокатський запит представника позивача, датований 03.06.2024, в якому останній просив надати відомості щодо стану розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби. Зазначений адвокатський запит відправлений представником позивача 03.06.2024 на адресу Генерального штабу Збройних Сил України, у зв`язку із чим він надійшов до відповідача лише 02.07.2024. Незважаючи на те, що запит безпосередньо спрямований не відповідачу, представник позивача у позовній заяві скаржиться, що відповідь у визначені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» на момент подання позовної заяви він не отримав та додатково вказує на бездіяльність відповідача. У відповідь на запит представника позивача відповідачем надано відповідь листом від 06.07.2024 №1555/2538, де було зазначено представнику позивача про прийняте рішення за результатами розгляду рапорту позивача та мотиви відмови. Цей лист представник позивача отримав також у визначені законодавством строки.

Тож всі ці письмові документи (докази) наявні в матеріалах справи, що вказує на відсутність бездіяльності з боку відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з рішенням суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У відповіді на відзив відповідач наполягає на своїй позиції, яка висловлена в апеляційній скарзі.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Дослідивши матеріали справи, судами встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України, у Військовій частині НОМЕР_1 за мобілізацією з 09.03.2022, що підтверджується військовим квитком, виданим 22.08.2022 серії НОМЕР_2 .

Перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Жидачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрійському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.06.2023.

Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим виконкомом Святогорівської селищної ради Добропільського району Донецької області 03.02.2012.

Дружина позивача - ОСОБА_2 також є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_5 від 12.04.2024 №1/683/1.

05.05.2024 позивач надав рапорт із додатками (копія довідки від 12.04.2024, копія свідоцтва про шлюб, копія свідоцтва про народження дитини) про звільнення з військової служби до командира 3 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 .

Рапорт позивача про звільнення з військової служби від 05.05.2024 із додатками отримано відповідачем отримано та зареєстровано 11.05.2024 №2733.

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2024 №1555/1888 повідомлено позивача про наступне.

Відповідно до Переліку документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовців з військової служби (додаток 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України), при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1,2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються, зокрема, копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин.

В тексті рапорту позивачем зазначено, що бесіду з питань звільнення з військової служби проведено, однак це не відповідає дійсності та у зв`язку із чим вами не долучено відповідного аркушу бесіди з питань звільнення з військової служби до свого рапорту. Відтак, після проведення бесіди, позивачу буде надано відповідний документ.

Також зміст рапорту суперечить долученим документам, адже за змістом рапорту долучаються документи в оригіналі, а фактично надано їх копії. Ігнорування цього факту з боку військової частини в подальшому може мати негативні правові наслідки. Тож в подальшому вам слід ретельніше підходити до опису документів, які маєте намір долучити до рапорту.

Крім цього, рапорт не містить відомостей про ваш стан здоров`я та ставлення до проходження військово-лікарської комісії, а вислів щодо небажання проходити службу в резерві не містить однозначності та конкретики, адже відповідно до діючого законодавства громадяни України можуть проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України або інших військових формувань. Зазначені недоліки можуть бути усунені шляхом подання нового рапорту.

Також звертає увагу, що Законом України №3633-ІХ від 11.04.2024 внесені зміни до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та норма, на яку ви посилаєтесь, з 18.05.2024 не може бути застосована до вас, адже право на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану, якщо обоє з подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) до 18 років - має лише дружина.

Доказів надіслання та вручення листа Військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2024 №1555/1888 позивачу суду не надано.

Позивач стверджував, що відповідач не надсилав йому зазначену відповідь.

Після відкриття провадження у справі представник позивача отримав лист-відповідь Військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2024 №1555/2538, в якому зазначено, що рапорт ОСОБА_1 містить істотні недоліки, а саме за текстом йдеться, що з військовослужбовцем проведено бесіду, проте це не відповідає дійсності, адже бесіду з питань звільнення з військової служби з ним не проведено у зв`язку з чим відповідного аркушу бесіди до рапорту не долучено. Також у якості додатків до рапорту зазначені: свідоцтво про народження дитини № НОМЕР_6 від 03.02.2012 без зазначення серії, свідоцтво про шлюб № НОМЕР_7 від 02.06.2023 без зазначення серії, довідка №1/683/г від 12.04.2024, хоча фактично військовослужбовцем долучені саме копії названих вище документів, шо також вказує на невідповідність змісту рапорту долученим документам. Крім цього, рапорт військовослужбовця не містить відомостей про стан його здоров`я та чи потребує він проходження військово-лікарської комісії, а вислів щодо небажання проходити службу «у резерві» не містить однозначності та конкретики, адже відповідно до діючого законодавства громадяни України можуть проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України або інших військових формувань. Також звернуто увагу представника позивача, що Законом України № 3633-ІХ від 11.04.2024 внесені зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та змінено норму, на яку посилався ОСОБА_1 у своєму рапорті на звільнення, у зв`язку із чим вона з 18.05.2024 не підлягає застосуванню до останнього.

Вважаючи, що має підстави для звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходив з такого.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 року №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок звільнення з військової служби в умовах воєнного стану.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ (в редакції 04.05.2024, тобто станом на виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України; громадянами України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Згідно з абз.10 пункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції від 04.05.2024, чинній на період виникнення спірних правовідносин, тобто на 11.05.2024) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

В листі Військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2024 №1555/2538 зазначено, що […] Законом України № 3633-ІХ від 11.04.2024 внесені зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та змінено норму, на яку посилався ОСОБА_1 у своєму рапорті на звільнення, у зв`язку із чим вона з 18.05.2024 не підлягає застосуванню до останнього.

Слід зазначити, що позивач звернувся до відповідача з рапортом від 05.05.2024 (рапорт зареєстровано 11.05.2024), тобто до позивача не можливо застосувати норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 18.05.2024, оскільки закон не має зворотної дії в часі.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Згідно з пунктом 260 Положення №1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Згідно з підпунктом 2 пункту 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Порядок звільнення врегульований пунктами 233-243 Положення №1153/2008.

Відповідно до пункту 233 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення. За наявності передбачених законом підстав, звільнення з військової служби можливе на будь-якому етапі проходження військової служби.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та визначено підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Слід зазначити, що пункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ відсутній в п.5 Додатку, отже твердження відповідача щодо відсутності аркушу бесіди до рапорту є неприйнятним.

Проаналізувавши наведені норми, суд звертає увагу, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Водночас, варто звернути увагу, що вищевказаними нормативно-правовими актами не встановлено чітких строків розгляду рапорту про звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Відповідно до абз.4 п.241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Враховуючи викладене, за результатом розгляду рапорту військовослужбовця приймається відповідне рішення.

Отримавши 11.05.2024 рапорт про звільнення з лав Збройних Сил України, відповідач не розглянув та не прийняв відповідного рішення за результатами його розгляду.

Відповідачем також не надано доказів розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

Жодних обґрунтованих підстав для відмови у розгляді рапорту позивача про звільнення з військової служби, представником відповідача не зазначено, відповідних доказів наявності таких обставин не надано, матеріали справи таких також не містять.

Відповідно до частини 3 пункту 235 Положення №1153/2008 військовослужбовці за їх бажанням можуть не направлятися на обстеження військово-лікарською комісією в разі звільнення, у зв`язку із закінченням строку контракту; за власним бажанням; за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; через сімейні обставини або з інших поважних причин; з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період; з військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Слід зазначити, що позивач просить звільнити його за сімейними обставинами передбаченими пунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції від 04.05.2024, чинній на період виникнення спірних правовідносин, тобто на 05.05.2024).

Отже, позивач мав право, на момент звернення з рапортом, не направлятися на обстеження військово-лікарської комісії, що спростовує твердження відповідача викладені в листі від 06.07.2024 №1555/2538, що рапорт військовослужбовця не містить відомостей про стан його здоров`я та чи потребує він проходження військово-лікарської комісії.

Відповідно до пункту 14.10 Розділу XIV "Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період" Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини) визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 року № 735 (далі - Інструкція № 735).

Згідно пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції № 735, звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Відповідно до пункту 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Згідно з правовими нормами пункту 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

З наведеного слідує, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту. Розглянутим, на переконання суду, вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Відтак, наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи обґрунтована відмова у задоволенні рапорту із зазначенням її підстави.

Слід зазначити, що позивач звернувся до відповідача з рапортом від 05.05.2024 (рапорт зареєстровано 11.05.2024), у відповідь на рапорт позивача відповідачем надано лист від 06.07.2024, проте в зазначеному листі відсутні посилання на конкретні нормативно-правові документи, які містять посилання на конкретні вимоги до оформлення рапорту на звільнення, які, на думку відповідача, не дотримані позивачем у своєму рапорті від 05.05.2024.

Варто вказати, що належний результату розгляду рапорту позивача, у тому числі таких, як прийняття наказу про звільнення або відмови у прийнятті наказу, з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження, матеріали справи не містять та сторонами під час судового розгляду справи до суду не надано.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 05.05.2024 про звільнення з військової служби, та відповідного рішення за результатами розгляду рапорту вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби відповідачем не було прийнято.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Таким чином, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси позивача.

За своєю правовою природою бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була вчинити відповідно до вимог чинного законодавства.

Однак, як встановлено судами, командуванням Військової частини НОМЕР_1 , де безпосередньо проходить службу позивач, не приймало будь-якого рішення щодо належного розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, отже допустило протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення за результатом розгляду його рапорту.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України.

Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства, та беручи до уваги зібрані та досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, колегія суддів вважає правильним висновок суду, що належним способом захисту позивача у спірних правовідносинах буде зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та прийняти відповідне рішення.

Позивачем та його представником рішення не оскаржено.

Частиною 1статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з обранням відповідного способу захисту.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 200/4181/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 06 березня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук