Справа № 520/6781/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 р. Справа № 520/6781/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Волинської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 07.11.24 по справі № 520/6781/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА"

до Волинської митниці

про визнання дій протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» (далі ТОВ «ТПК «ОМЕГА_АВТОПОСТАВКА», Товариство, позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Волинської митниці (далі відповідач, митний орган), в якому просило суд:

- визнати протиправними дії Волинської митниці в частині не винесення письмового рішення щодо визнання заявленої митної вартості і не скасування при цьому протиправного рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000090/2 від 21.10.2022 та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000090/2 від 21.10.2022 Волинської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України;

- визнати протиправними дії Волинської митниці в частині не винесення письмового рішення щодо визнання заявленої митної вартості і не скасування при цьому протиправного рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000092/2 від 21.10.2022 та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000092/2 від 21.10.2022 Волинської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України;

- визнати протиправними дії Волинської митниці в частині не винесення письмового рішення щодо визнання заявленої митної вартості і не скасування при цьому протиправного рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000093/2 від 21.10.2022 та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000093/2 від 21.10.2022 Волинської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України;

- визнати протиправними дії Волинської митниці в частині не винесення письмового рішення щодо визнання заявленої митної вартості і не скасування при цьому протиправного рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000094/2 від 21.10.2022 та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000094/2 від 21.10.2022 Волинської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України;

- стягнути з Волинської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України (44350, Волинська обл., Любомльський р-н, село Римачі(з), вул. Призалізнична, б. 13 код ЄДРПОУ ВП 43958385) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» (62495, Харківська область, Харківський р-н, смт. Васищеве , вул. Промислова, 1, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2796,90 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність складених відповідачем рішень про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000090/2 від 21.10.2022, № UA205050/2022/000092/2 від 21.10.2022, № UA205050/2022/000093/2 від 21.10.2022 та № № UA205050/2022/000094/2 від 21.10.2022, оскільки при здійсненні митного оформлення ввезених на митну територію України товарів позивачем було надано відповідачу всі необхідні документи для підтвердження митної вартості задекларованого товару за ціною угоди, а зі змісту оспорюваних рішень вбачається, що вони містять лише копіювання статей Митного кодексу України (далі МК України) без будь-якого обґрунтування та зазначення конкретних порушень, що призвели до неможливості визначити митну вартість товару за основним методом.

Посилаючись на приписи статей 53, 54 МК України, стверджував, що митний орган має право витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані ним документи містять розбіжності, ознаки підробки або ці документи не відображають всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи інформації щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару. Разом з цим, наведені відповідачем недоліки в документах позивача, які надавалися до митного оформлення, не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів за відсутності розбіжностей у числових значеннях.

Зауважив, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, проте, як вбачається зі спірних рішень про коригування митної вартості товарів у них зазначені лише номер, дата митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, та вартість за одиницю товару, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Стверджував, що протиправними діями, які полягають у прийнятті рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення позивачу завдано збитків на суму 233072,13 грн, що становить суму донарахованих митних платежів за поданими позивачем митними деклараціями, а внаслідок не скасування в наступному вказаних рішень про коригування митної вартості товарів відповідач продовжує порушувати права позивача.

Повідомив, що попередній розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції становить 5000,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 у справі № 520/6781/24 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА" (вул. Промислова, 1, смт Васищеве, Харківська обл., Харківський р-н, 62495, ) до Волинської митниці (вул. Призалізнична, буд. 13, с. Римачі, Любомльський район, Волинська область, 44350, ) про визнання дій протиправними та скасування рішень,- задоволено.

Визнано протиправними дії Волинської митниці в частині не винесення письмового рішення щодо визнання заявленої митної вартості і не скасування при цьому протиправного рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000090/2 від 21.10.2022 та скасовано протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000090/2 від 21.10.2022 Волинської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України.

Визнано протиправними дії Волинської митниці в частині не винесення письмового рішення щодо визнання заявленої митної вартості і не скасування при цьому протиправного рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000092/2 від 21.10.2022 та скасовано протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000092/2 від 21.10.2022 Волинської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України.

Визнано протиправними дії Волинської митниці в частині не винесення письмового рішення щодо визнання заявленої митної вартості і не скасування при цьому протиправного рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000093/2 від 21.10.2022 та скасовано протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000093/2 від 21.10.2022 Волинської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України.

Визнано протиправними дії Волинської митниці в частині не винесення письмового рішення щодо визнання заявленої митної вартості і не скасування при цьому протиправного рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000094/2 від 21.10.2022 та скасовано протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000094/2 від 21.10.2022 Волинської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України.

Стягнуто з Волинської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України (44350, Волинська обл., Любомльський р-н, село Римачі(з), вул. Призалізнична, б. 13 код ЄДРПОУ ВП 43958385) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА»(62495, Харківська область, Харківський р-н, смт. Васищеве , вул. Промислова, 1, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2796,90 (дві тисячі сімсот дев`яносто шість гривень дев`яносто копійок) грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 (дві тисячі ) грн.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування до спірних правовідносин норм матеріального та процесуального права, не надання належної юридичної оцінки доказам митниці та неповне з`ясування обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ТОВ «ТПК ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки пропуску позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000090/2, № UA205050/2022/000092/2, № UA205050/2022/000093/2, № UA205050/2022/000094/2, які були прийняті Волинською митницею 21.10.2022 та не враховано, що такі рішення того ж дня (21.10.2022) отримані позивачем в автоматичному режимі, однак, з відповідним позовом про їх скасування Товариство звернулось до суду лише 14.03.2024, що свідчить про порушення встановленого частиною 2 статті 122 КАС України строку звернення.

Також, апелянт заперечив висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправними дій Волинської митниці в частині не винесення письмових рішень щодо визнання заявленої митної вартості і не скасування, рішень про коригування митної вартості товарів №UA205050/2022/000090/2, №UA205050/2022/000092/2, №UA205050/2022/000093/2, №UA205050/2022/000094/2, оскільки у межах спірних правовідносин, відповідач діяв у відповідності до положень підпункту 2 пункту 9-12 розділу ХХІ МК України та частини 9 статті 55 МК України, так як після отримання додатково наданих позивачем документів надав їм оцінку, у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив у визнанні заявленої митної вартості, про що свідчать листи, скеровані на адресу ТОВ «ТПК «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» №7.3-15/14892 від 04.12.2023, №7.3-15/14819 від 01.12.2023, №7.3-15/14894 від 04.12.2023, №7.3-15/14895 від 04.12.2023. Оскільки вищенаведеними положеннями МК України передбачено лише два варіанти поведінки митного органу після отримання додаткового поданих документів, а саме: винесення письмового рішення щодо визнання заявленої митної вартості товарів та скасування рішення про коригування митної вартості товарів або надання обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості товарів з урахуванням додаткових документів, стверджував, що у спірних правовідносинах предметом дослідження мала б виступати саме обґрунтована відмова у визнанні заявленої митної вартості товарів з урахуванням додаткових документів, яка фактично є рішенням митного органу, проте не дією, як вказує суд.

Крім того, зазначив про невмотивованість рішення суду першої інстанції, оскільки в описовій частині рішення процитовано лише положення статей 4, 52, 53, 54, 55, 57, 58, 248, 257, МК України, однак не наведено жодних висновків з приводу аргументів учасників справи та наявних у матеріалах справи доказів.

Зауважив, що стягуючи на користь ТОВ «ТПК «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці 2000,00 грн витрат на правничу допомогу, судом першої інстанції не враховано того, що до позовної заяви позивачем не додано жодних підтверджуючих доказів існування витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги та їх розміру, а також не враховано заперечення відповідача, що наводились у відзиві на позовну заяву. Звернув увагу, що на протязі усього судового розгляду справи у суді першої інстанції представником позивача не було долучено акту наданих послуг по представництву інтересів клієнта в суді першої інстанції, що унеможливлює встановлення реальності наданих послуг адвоката та дійсного їх розміру.

У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначив, що саме визнання протиправними дій митниці в частині не винесення письмового рішення про визнання заявленої митної вартості з подальшим скасуванням протиправних рішень про коригування є належним способом захисту, при цьому вимога про скасування протиправних рішень про коригування митної вартості товарів, щодо якої, на думку митниці, сплинув строк звернення до суду є єдиною і неподільною з визнанням протиправними дій митниці по не скасуванню рішень про коригування та визнання заявленої декларантом митної вартості.

Стверджував, що у даному випадку строки звернення до суду починають свій перебіг не з дати отримання позивачем спірних рішень про коригування митної вартості товарів, а з дати отримання рішення про відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додатково наданих документів, оскільки до моменту отримання від позивача заяви в порядку статті 55 МК України з додатковими документами кошти, що були сплачені як гарантійні платежі, перебували на спеціальному рахунку митниці та не зараховувалися до бюджету, і тільки після надсилання відповідачем відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості були зараховані до державного бюджету, що спричинило настання негативних наслідків майнового характеру для Товариства. Тобто, перебіг 6 місячного строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, розпочався з дня наступного за датами отримання відповідей митного органу про відмову в скасуванні рішень про коригування, а саме з 22.12.2023, що свідчить про дотримання позивачем строку звернення до суду.

По суті спірних правовідносин пояснив, що подавши до митного оформлення мінімальний обов`язковий пакет документів, що підтверджував всі складові митної вартості товарів, позивач повністю виконав свій обов`язок по доведенню митної вартості, проте посадовими особами митниці не дотримано вимог частини 3 статті 53 МК України та не доведено наявність у поданих документах розбіжностей, відсутність відомостей про складові митної вартості або наявність ознак підробки, оскільки тільки з цими підставами законодавець пов`язує право митного органу на запит додаткових документів.

Також зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, тобто у випадку, коли в додатковій угоді було надано опис послуги «складання позовної заяви», яка фактично є в матеріалах справи, надання додаткових доказів не є обов`язковим. Звернув увагу, що зважаючи на обсяг позовної заяви та велику кількість додатків до позову, які необхідно було обробити та описати в позові, сума витрат за надання правової допомоги у розмірі 5000,00 грн є цілком прийнятною і співмірною зі складністю справи, при цьому суд на власний розсуд зменшив вказану суму до 2000,00 грн, що є меншим за рекомендовані ставки адвокатського гонорару, визначені рішенням Ради адвокатів Харківської області № 13/1/7 від 21.07.2021.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що під час митного оформлення імпортованих позивачем товарів, було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив неправомірності спірних рішень про коригування митної вартості, оскільки приймаючи їх митний орган не вказав, який саме документ містить розбіжності, та в чому ці розбіжності полягають, у зв`язку з чим, декларант був позбавлений можливості усунути сумніви, які виникли у митного органу, на етапі консультацій перед винесенням рішення про коригування митної вартості.

Також, судом зазначено, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди подібні (аналогічні) товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Врахувавши складність справи та те, що її розгляд здійснювався в рамках спрощеного провадження без виклику сторін, прийнявши до уваги заперечення відповідача, керуючись принципами співмірності та справедливості, суд вважав за можливе задовольнити частково клопотання позивача про розподіл судових витрат на правову допомогу, та стягнути з відповідача на користь ТОВ «ТПК «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» такі витрати у розмірі 2000 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набрав чинності з 01.06.2012 (далі МК України).

Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина 1 статті 248 МК України).

Згідно з частиною 8 статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів.

На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Положеннями частини 6 статті 54 МК України встановлено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За правилами частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16, від 21.06.2022 по справі № 820/6811/16, від 20.03.2024 по справі № 826/5959/17.

Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15) та у постанові Верховного Суду від 30.04.2024 по справі № 826/15125/17.

Колегією суддів встановлено, що 01.10.2018 між TIRELINK CO. LTD, створеним по праву держави Китайська Народна Республіка (далі - продавець) в особі Li Enfa з одного боку та ТОВ «ТПК «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА», створеним по праву України (далі - покупець), в особі директора Дубовик Вікторії Іванівни, що діє на підставі Статуту, з іншого боку, укладено контракт № 01/2018 (далі Контракт).

Відповідно до пункту 1.1. контракту продавець зобов`язується продати, а покупець прийняти і сплатити протягом терміну дії цього контракту товар (автомобільні шини) в асортименті, кількості, якості і за ціною, що вказані в інвойсах, які мають юридичну силу специфікацій та являються невід`ємними частинами контракту. Поставка товару здійснюється партіями.

При цьому під партією розуміється вся сукупність товару, яка поставляється покупцю за одним інвойсом.

Пунктом 2.1 контракту визначено, що ціна товару узгоджується сторонами та вказується в інвойсі і приймається на умові FOB (Інкотермс-2010) порт Qingdao, CHINA. В інвойсі може бути передбачений інший порт поставки товару.

Відповідно до пункту 2.2. контракту ціна є фіксованою і не змінюється протягом поставки кожної конкретної партії товару.

Згідно з пунктом 2.3. контракту вартість тари (упаковки) входить в ціну товару.

За змістом пункту 2.4 контракту загальна сума контракту на момент його підписання складає 500000 (п`ятсот тисяч) доларів США. Дана сума контракту може змінюватись за угодою сторін в процесі виконання контракту.

Пунктом 3.5 контракту передбачено, що продавець зобов`язується надати покупцю електронною поштою відвантажувальні документи, вказані в п.п. 3.5.1 3.5.6. з митними відмітками протягом трьох робочих днів з моменту відвантаження.

Продавець зобов`язується надати покупцю разом з товаром наступні документи англійською мовою:

3.5.1. транспортна накладна (B/L) оригінал 3 шт., копія 3 шт.

3.5.2. сертифікат походження FORM A (ORIGINAL) 1 шт.

3.5.3. EXPORT DECLARATION 1 шт.

3.5.4. рахунок (INVOICE) 3 шт.

3.5.5. пакувальний лист (PACKING LIST) із зазначенням ваги нетто, брутто кожної товарної позиції 3 шт.

3.5.6. інші необхідні документи за угодою сторін.

До першої поставки товару за цим контрактом продавець на свою продукцію повинен надати покупцю каталог в двох примірниках, а також базу штрих-кодів в форматі EAN13.

22 березня 2019 року сторонами контракту укладено Додаткову угоду № 2 до Контракту №01/2018 від 01.10.2018, якою визначено викласти пункт 2.4. контракту в наступній редакції:

«2.4. Загальна сума контракту на момент його підписання складає 2000000 (два мільйона) доларів США. Дана сума контракту може змінюватись за угодою сторін в процесі виконання контракту.».

15.09.2020 сторонами контракту укладено Додаткову угоду № 3 до Контракту №01/2018 від 01.10.2018, якою узгоджено викласти пункт 2.4. контракту в наступній редакції:

«2.4. Загальна сума контракту на момент його підписання складає 5000000 (п`ять мільйонів) доларів США. Дана сума контракту може змінюватись за угодою сторін в процесі виконання контракту.».

Пунктом 2 додаткової угоди № 3 визначено викласти реквізити покупця в наступній редакції:

«Публічне акціонерне товариство «ПУМБ», Україна, м. Київ, вул. Андріївська, 4, код банка 334851, п/р (дол. США), UA2505492, банк кореспондент DEUTSCHE BANK NRUST COMPANY AMERICAS, 60Wall Street, 10005 NY, USA, BKTRUS33 USA».

01.09.2021 сторонами контракту укладено Додаткову угоду № 5 до Контракту № 01/2018 від 01.10.2018, якою викладено пункти 2.1. та 3.1. контракту у наступній редакції:

«2.1. Ціна товару узгоджується сторонами та вказується в інвойсі на умові CIF (ШНКОТЕРМС 2010).

Порт відвантаження: Кінгдао, Китай.

Порт призначення Україна, Одеса.

В інвойсі також може бути передбачена будь яка інша умова поставки товару, відповідно до якої і проводиться поставка товару за цим інвойсом, в т.ч. FOB (ІНКОТЕРМС 2010) порт Кінгдао, Китай, а також знижки на перевезення, фрахт. Всі умови поставки, передбачені цим контрактом або додатками до нього трактуються відповідно до правил Інкотремс-2010.

3.1. Товар може постачатись на умовах CIF, Одеса, конкретні умови постачання вказуються в інвойсах на партію товару.».

Додатковою угодою від 01.06.2022 № 7 до контракту № 01/2018 від 01.10.2018 викладено пункт 3.2. контракту у наступній редакції:

«3.2. Обов`язок укласти контракт фрахтування судна з перевізником при постачанні товару на умовах FOB (Інкотермс 2010) покладається на покупця. При постачанні товару на умовах CIF (Інкотермс 2010) обов`язок укласти контракт фрахтування судна з перевізником покладається на продавця.».

01.12.2021 між сторонами контракту укладено додаткову угоду № 6 до контракту № 01/2018 від 01.10.2018, якою викладено пункти 2.1. та 3.1. контракту у наступній редакції:

«2.1. Ціна товару узгоджується сторонами та вказується в інвойсі і приймається на умові CIF (Інкотермс 2010).

Порт відвантаження: Кінгдао, Китай.

Порт призначення: Україна, Одеса або Гданськ, Польща, або Гдиня, Польща, або Варна Болгарія, або Константа, Румунія.

В інвойсі також може бути передбачена будь яка інша умова поставки товару, відповідно до якої і проводиться поставка товару за цим інвойсом, в т.ч. FOB (Інкотермс 2010) порт Кінгдао, Китай, а також знижки на перевезення та фрахт. Всі умови поставки, передбачені цим контрактом або додатками до нього трактуються відповідно до правил Інкотермс 2010.

3.1. Товар може постачатися на умовах CIF, Одеса (CIF, Гданськ; CIF, Гдиня; CIF, Варна; CIF, Константа). Конкретні умови постачання вказуються в інвойсах на партію товару.

З огляду на вищенаведені положення Контракту та Додаткових угод до нього, колегія суддів зазначає, що документами, на підставі яких повинна була визначена вартість товару при здійсненні митного оформлення ввезених на митну територію України товарів за митними деклараціями № 22UA52U0 від 17.10.2022, № 22UA31U0 від 17.10.2022, № 22UA47U1 від 17.10.2022 та № 22UA76U0 від 18.10.2022, є відповідний інвойс.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що товари, які ввозились позивачем на територію України, декларувались за митними деклараціями № 22UA52U0 від 17.10.2022, № 22UA31U0 від 17.10.2022, № 22UA47U1 від 17.10.2022 та № 22UA76U0 від 18.10.2022 та супроводжувались одним інвойсом № 22CFOA010А-TBR 07.08.2022.

Зі змісту поданого до митного оформлення інвойсу № 22CFOA010А-TBR від 07.08.2022 колегією суддів встановлено, що позивачу поставлялися наступні товари:

OVATION; 385/65R22.5-20; VI-022; у кількості 41 шт.; вартість за одиницю 143,00 дол. США, загальною вартістю 5863,00 дол. США;

OVATION; 385/65R22.5-20; ETL311; у кількості 3 шт.; вартість за одиницю 179,00 дол. США, загальною вартістю 537,00 дол. США;

OVATION; 385/55R22.5-20; ETL311; у кількості 20 шт.; вартість за одиницю 171,00 дол. США, загальною вартістю 3420,00 дол. США;

OVATION; 315/80R22.5-20; VI-660; у кількості 50 шт.; вартість за одиницю 117,00 дол. США, загальною вартістю 5850,00 дол. США;

OVATION; 315/80R22.5-20; VI-768; у кількості 3 шт.; вартість за одиницю 129,00 дол. США, загальною вартістю 387,00 дол. США;

OVATION; 295/80R22.5-18; VI-668; у кількості 100 шт.; вартість за одиницю 112,00 дол. США, загальною вартістю 11200,00 дол. США;

OVATION; 235/75R17.5-16; VI-628; у кількості 20 шт.; вартість за одиницю 67,00 дол. США, загальною вартістю 1340,00 дол. США;

OVATION; 315/70R22.5-20; VI-660; у кількості 50 шт.; вартість за одиницю 124,00 дол. США, загальною вартістю 6200,00 дол. США;

OVATION; 315/70R22.5-20; VI-638; у кількості 123 шт.; вартість за одиницю 131,00 дол. США, загальною вартістю 16113,00 дол. США;

OVATION; 11R22.5-16; VI-638; у кількості 50 шт.; вартість за одиницю 115,00 дол. США, загальною вартістю 5750,00 дол. США;

OVATION; 11R22.5-16; VI-702; у кількості 30 шт.; вартість за одиницю 108,00 дол. США, загальною вартістю 3240,00 дол. США;

OVATION; 385/65R22.5-20; VI-022; у кількості 8 шт.; вартість за одиницю 143,00 дол. США, загальною вартістю 1144,00 дол. США;

OVATION; 315/80R22.5-20; VI-011; у кількості 16 шт.; вартість за одиницю 118,00 дол. США, загальною вартістю 1888,00 дол. США;

OVATION; 315/80R22.5-20; VI-768; у кількості 37 шт.; вартість за одиницю 129,00 дол. США, загальною вартістю 4773.00,00 дол. США;

OVATION; 12.00R20-20; VI-702; у кількості 40 шт.; вартість за одиницю 148,00 дол. США, загальною вартістю 5920,00 дол. США;

OVATION; 10.00R20-18; VI-702; у кількості 99 шт.; вартість за одиницю 128,00 дол. США, загальною вартістю 12672,00 дол. США;

OVATION; 10.00R20-18; VI-313; у кількості 60 шт.; вартість за одиницю 136,00 дол. США, загальною вартістю 8160,00 дол. США;

OVATION; 315/80R22.5-20; VI-638; у кількості 180 шт.; вартість за одиницю 129,00 дол. США, загальною вартістю 23220,00 дол. США;

OVATION; 315/80R22.5-20; VI-768; у кількості 60 шт.; вартість за одиницю 129,00 дол. США, загальною вартістю 7740,00 дол. США;

OVATION; 10.00R20-18; VI-702; у кількості 1 шт.; вартість за одиницю 128,00 дол. США, загальною вартістю 128,00 дол. США;

OVATION; 9.00R20-16; VI-702; у кількості 40 шт.; вартість за одиницю 115,00 дол. США, загальною вартістю 4600,00 дол. США;

OVATION; 9.00R20-16; VI-313; у кількості 100 шт.; вартість за одиницю 117,00 дол. США, загальною вартістю 11700,00 дол. США;

OVATION; 9.00R20-16; VI-706; у кількості 19 шт.; вартість за одиницю 117,00 дол. США, загальною вартістю 2223,00,00 дол. США;

OVATION; 9.00R20-16; VI-616; у кількості 170 шт.; вартість за одиницю 117,00 дол. США, загальною вартістю 19890,00 дол. США;

Загальна вартість вищенаведених товарів за інвойсом № 22CFOA010А-TBR від 07.08.2022 складає 217708,00 дол. США, з яких 49291,00 дол. США - вартість морського фрахту та страхування.

Вищенаведеним інвойсом також підтверджено, що товар поставлявся на умовах CIF, CONSTANTA, Romania, що узгоджується з умовами додаткової угоди № 6 до контракту № 01/2018 від 01.10.2018.

Колегія суддів зазначає, що виникнення обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості за ціною угоди, митний орган пов`язує з наявністю цінової інформації в ЄАІС Держмитслужби України щодо подібних/аналогічних товарів митне оформлення яких вже здійснено за МД №UA100380/2022/358411 від 28.07.2022, № UA100380/2022/359279 від 08.08.2022, № UA2050500/2022/58827 від 18.09.2022 та № UA408020/2022/47964 від 19.10.2022 за ціною вищою ніж рівень митної вартості задекларований позивачем, у зв`язку з чим зроблено висновок про не зазначення всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На підставі вищевикладеного, відповідно до вимог частини 5 статті 55 МК України була проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявною у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у розпорядженні митного органу, за наслідками чого позивача було повідомлено, що він або уповноважена ним особа за власним бажанням можуть подати додаткові, наявні у них документи, для підтвердження заявленої митної вартості товару, зокрема;

1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

2) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

3) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (заявки на перевезення, рахунок за надані послуги від перевізника);

4) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

5) виписку з бухгалтерської документації;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару.

У відповідь на вказані запити декларантом було надано Волинській митниці рахунок на оплату від 07.10.2022 № 40, взаєморозрахунки від 20.10.2022, заявку від 01.10.2022 № 8207-8211, заявку від 06.10.2022 № 03, проформу інвойс від 17.07.2022 № 22CFOA010-TBR та переклад митної декларації країни відправлення.

Обґрунтовуючи причини, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог статей 54, 55, 57, 58, 59, 60-63 МК України, відповідачем зазначено про невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, у зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені у повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема:

- сума, зазначена у наданих декларантом платіжних дорученнях від 21.07.2022 № 173 та від 22.09.2022 № 248, не відповідає умовам оплати по інвойсу від 07.08.2022 №22CFOA010А-TBR та сумі, зазначеній у проформа інвойсі;

- у наданому декларантом рахунку на оплату від 07.10.2022 року № 40 вказано, що транспортування здійснюється до м. Київ; при цьому, в наданих заявках на перевезення та рахунку на оплату від 07.10.2022 № 1473 вказано, що транспортування здійснюється до с. Чайки;

- надана декларантом заявка на перевезення від 01.10.2022 № 8207-8211 не відповідає умовам, визначеним п. 4.2 договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 15.02.2021 № 033053-21 та стосується перевезення декількох контейнерів;

- надана декларантом заявка від 06.10.2022 № 03 не містить інформації щодо вартості перевезення;

- в наданій декларантом копії митної декларації країни відправлення ціна за одиницю товарів згідно артикулів не відповідає ціні товарів за одиницю згідно артикулів в інвойсі.

- в наданій копії митної декларації країни відправлення виробником товару вказано TIRELINK, CO.,LTD, тоді як в графі 31 МД декларантом вказано, що виробник товарів- Shandong Changfeng Tyres Co., Ltd.

З посиланням на аналіз баз даних АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України та встановлення, що рівень митної вартості подібних товарів у максимально наближений час є більшим і становить 164,194 дол. США за шт (МД від 28.07.2022 №UA100380/2022/358411), 188 дол. США за шт (МД від 19.10.2022 № UA408020/2022/47964), 217 дол. США / шт (МД від 18.09.2022 № UA2050500/2022/58827) та 202,2179 дол. США за шт (МД від 08.08.2022 № UA100380/2022/359279) митну вартість товару скориговано до рівня 3,97 дол. США/кг по кожній з наданих позивачем у спірних правовідносинах митних декларацій за другорядним методом (за ціною щодо ідентичних товарів).

Надаючи оцінку правомірності рішень про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000090/2 від 21.10.2022, № UA205050/2022/000092/2 від 21.10.2022, № UA205050/2022/000093/2 від 21.10.2022 та № № UA205050/2022/000094/2 від 21.10.2022 колегія суддів виходить з наступного.

Порядок коригування митної вартості товарів встановлено статтею 55 МК України. Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Однак, як вбачається зі змісту спірних рішень про коригування митної вартості, відповідач, обґрунтовуючи застосування резервного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, обмежився лише посиланням на номер та дату митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не відобразивши при цьому пояснень щодо зроблених коригувань з наведенням порівняння обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов за митною декларацією позивача та декларацією, яка використана митним органом при визначенні митної вартості, порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. При цьому, у рішеннях не проведено детальне дослідження цих митних декларацій з доданими до них документами, не наведено вартісні та якісні характеристики товару, що має суттєве значення, оскільки ціна товару за контрактом встановлюється виходячи не з ваги товару, а з його характеристик, а ідентифікація раніше оформленого митницею товару, на підставі лише зазначених вище відомостей не можлива лише з посиланням на раніше оформлену митну декларацію.

Крім того, відповідачем не надано до матеріалів справи копій порівняльних ЕМД, що унеможливлює надання оцінки обґрунтованості здійснених митним органом коригувань.

Щодо тверджень митного органу про невідповідність суми, зазначеної у наданих декларантом платіжних дорученнях від 21.07.2022 № 173 та від 22.09.2022 № 248, умовам оплати по інвойсу від 07.08.2022 № 22CFOA010А-TBR та сумі, зазначеній у проформа інвойсі, слід вказати таке.

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень в іноземній валюті або банківських металах № 173 від 21.07.2022 та № 248 від 22.09.2022 вбачається, що позивач здійснив оплати на рахунок продавця TIRELINK CO., LTD у розмірі 211 201,00 дол. США та 135 729,00 дол. США відповідно.

У призначені платежу вказані номер контракту 01/2018 dd 01/10/18.

Як вбачається з обставин цієї справи, в інвойсі, наданому до митного оформлення, містяться відомості про 5 партій товарів, в той час, як у спірному випадку позивачем декларувались 4 з них.

Зазначена в інвойсі від 07.08.2022 № 22CFOA010А-TBR сума поставки за 4 партіями 175655,00 дол. США відповідає загальній сумі за рахунками, зазначеній у МД № 22UA52U0 від 17.10.2022, № 22UA31U0 від 17.10.2022, № 22UA47U1 від 17.10.2022 та № 22UA76U0 від 18.10.2022, що надавались до митного оформлення.

З наведеного вбачається, що наданими до митного оформлення платіжними дорученнями здійснено оплату за різні поставки товару, при цьому самі платіжні документи має чіткі посилання на реквізити контракту, платника та отримувача коштів, а загальна сума сплати - 346930 дол. США є більшою ніж сума за 4 партії товару за інвойсом від 07.08.2022 № 22CFOA010А-TBR (175655,00 дол. США).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що надані до митного органу платіжні доручення, є підтвердним документом, що посвідчує здійснену позивачем на рахунок продавця оплату за товар, що поставляється, а отже доводи митного органу в цій частині є безпідставними.

Крім того, слід зазначити, що разом заявами в порядку статті 55 МК України, митному органу був наданий лист № 11279 від позивача з доданими проформою-інвойсом №22CFOA010-TBR від 17.07.2022, комерційним інвойсом №22CFOA010-TBR від 07.08.2022, платіжними дорученнями № 173 від 21.07.2022, № 248 від 22.09.2022, а також лист від продавця з перекладом від 09.11.2023, які в сукупності підтверджують 100 відсоткову оплату товару за комерційним інвойсом № 22CFOA010-TBR від 07.08.2022, у тому числі і оцінюваного товару.

Як зокрема передбачено пунктом 4.2. контракту за узгодженням сторін можлива оплата на умовах 100% предоплати, що і мало місце у спірних правовідносинах, при цьому, факт оплати чи неоплати за поставлений товар відноситься до господарських відносин між продавцем та покупцем і ніяк не впливає на числові значення митної вартості товарів, які зазначені в інвойсі.

Щодо невідповідності місця призначення у наданих декларантом рахунку на оплату від 07.10.2022 № 40, заявках на перевезення та рахунку на оплату від 07.10.2022 № 1473 (м. Київ та с. Чайки) колегія суддів зазначає наступне.

Так, з наявного в матеріалах справи та у розпорядженні митного органу рахунку на оплату № 40 від 07.10.2022 вбачається, що ТОВ «Старлайт Лоджистик» надано ТОВ «Фаетон Форвардінг» послуги з перевезення вантажів дорожніми автотранспортними засобами за маршрутом м. Констанца, Румунія м. Ковель м. Київ, Україна контейнер MSKU9817759 вартістю 111000,00 грн.

Пунктом 4 рахунку на оплату № 1473 від 07.10.2022 підтверджено надання позивачу автотранспортних послуг по перевезенню вантажів у міжнародному сполученні за маршрутом: п/п Орлівка с. Чайки, Київська область (Україна), контейнер MSKU9817759.

Зі змісту заявки № 03 від 06.10.2022 вбачається, що відвантаження контейнеру MSKU9817759 мало відбутись у Києво-Святошинському районі, с. Чайки, вул. Валентини Чайки, 4.

З наявної у сервісі Google Maps інформації, колегією суддів встановлено, що с. Чайки межує з м. Київ з боку Житомирської траси, тобто у даному випадку зазначення в рахунку на оплату № 40 від 07.10.2022 пункту призначення м. Київ, а в рахунку на оплату № 1473 від 07.10.2022 та заявці № 03 від 06.10.2022 - с. Чайки не є розбіжністю, а є уточненням конкретного місця відвантаження товару, з огляду на відсутність у рахунку на оплату № 40 від 07.10.2022 конкретної адреси у місті Київ.

Крім того, слід зазначити, що вантаж, який розмитнювався, ідентифікується не по відомостям про адресу його доставки, а по інформації про його вагу, вартість, номер контейнеру в якому він перевозився, а у даному випадку надані до митного органу документи не мали розбіжностей щодо такої інформації.

Колегія суддів також відхиляє доводи відповідача про те, що надана декларантом заявка на перевезення від 01.10.2022 № 8207-8211 не відповідає умовам, визначеним пунктом 4.2 договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 15.02.2021 № 033053-21 та стосується перевезення декількох контейнерів

Так, пунктом 4.2 договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 15.02.2021 № 033053-21 визначено умови розрахунків між сторонами, та, зокрема, передбачено, що сума, яка підлягає сплаті по цьому договору визначається наступним чином:

При підписанні заявки сторонами, вартість послуг, що надаються по конкретній заявці зазначаються в гривні та розділяються на 4 складові:

1. вартість морського фрахту;

2. вартість навантажувально - розвантажувальних робіт;

3. вартість транспортно експедиторського обслуговування;

4. вартість автомобільної доставки.

Сума вартості ТЕО зазначається у заявці в гривні та перерахунку не підлягає.

Зі змісту заявки № 8207, колегією суддів встановлено, що сторонами визначено суму ТЕО за перевезення контейнеру GCXU5719284 на рівні 152426,34 грн.

Вказана вартість послуг з перевезення підтверджується актом про надання послуг № 1474 від 07.10.2022, в якому зроблено відповідну розбивку по вартості кожної з наданих послуг. При цьому доводи митного органу про перевезення декількох контейнерів за заявкою № 01.10.2022 № 8207-8211 не знайшли свого підтвердження, оскільки в останній зазначено тільки контейнер GCXU5719284, посилання на який є також і у наданому до митного оформлення інвойсі № 22CFOA010-TBR від 07.08.2022.

З приводу тверджень митного органу про те, що в наданій копії митної декларації країни відправлення виробником товару вказано TIRELINK, CO.,LTD, тоді як в графі 31 МД декларантом вказано, що виробник товарів- Shandong Changfeng Tyres Co., Ltd, колегія суддів зазначає, що вказану розбіжність роз`яснює лист продавця, згідно з яким, є група компаній, зокрема компанія виробник шин Shandong Changfeng Tyres Co., Ltd та компанія TIRELINK, CO.,LTD, яка представляє всю цю групу компаній.

Крім того, слід зазначити, що копія митної декларації країни відправлення не належить до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до частини 2 статті 53 МК України, а може лише додатково надаватися митному органу виключно у випадку, передбаченому частиною 3 статті 53 МК України за її наявності, проте, відсутність такого документу не впливає на митну вартість, оскільки він не містить відомостей, необхідних для перевірки митної декларації. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 815/6805/17.

Відповідно до частини третьої статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.

Колегія суддів звертає увагу, що за приписами наведених вище правових норм у випадку виникнення обґрунтованих сумнівів митний орган повинен витребувати, а декларант - надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати такі сумніви. Тобто, необхідність подачі додаткових документів має бути обумовлена тим, які факти в аспекті митної вартості товару мав на меті встановити (спростувати) митний орган.

Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Посилання в оскаржуваному рішенні на відсутність у розпорядженні митного органу інформації щодо угод на ідентичні та подібні товари, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам статті 53 МК України, якою визначено вичерпний перелік документів, які має подавати декларант для підтвердження заявленої митної вартості, оскільки жодним пунктом вказаної норми не передбачено подання такого виду документу.

Колегія суддів зазначає, що за умови непідтвердження належними і допустимими доказами наявності у поданих на підтвердження митної вартості товарів документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за ці товари, суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідні рішення, діє не в межах, не у спосіб та не у порядку, передбаченому положеннями чинного законодавства.

Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу повинні були бути належним чином спростовані відповідачем.

Водночас, митним органом не було доведено обґрунтованість сумніву у достовірності відомостей про заявлену позивачем митну вартість товарів у поданих митних деклараціях № 22UA52U0 від 17.10.2022, № 22UA31U0 від 17.10.2022, № 22UA47U1 від 17.10.2022 та № 22UA76U0 від 18.10.2022, згідно з ціною поставки, яка узгоджується з відомостями інвойсу № 22CFOA010А-TBR 07.08.2022.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи не містять жодних розбіжностей щодо ціни товару та дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та мають об`єктивні і достовірні числові дані, що піддаються обчисленню, які підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України, а тому не можуть викликати сумнів у правильності визначення митної вартості товару за основним методом.

В той же час відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних обґрунтувань щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000090/2 від 21.10.2022, № UA205050/2022/000092/2 від 21.10.2022, № UA205050/2022/000093/2 від 21.10.2022 та № UA205050/2022/000094/2 від 21.10.2022, винесені відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню, що зумовлює задоволення позовних вимог в цій частині.

Надаючи оцінку позовним вимогам в частині визнання протиправними дій Волинської митниці в частині не винесення письмового рішення щодо визнання заявленої митної вартості і не скасування при цьому протиправного рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000090/2 від 21.10.2022, № UA205050/2022/000092/2 від 21.10.2022, № UA205050/2022/000093/2 від 21.10.2022 та № UA205050/2022/000094/2 від 21.10.2022, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 9 статті 55 МК України у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому разі надане забезпечення сплати митних платежів відповідно повертається (вивільняється) або використовується для сплати відповідних митних платежів.

Тобто вказаними приписами статті 55 МК України визначено, що при розгляді додатково поданих декларантом документів, письмове рішення виноситься лише щодо визнання заявленої митної вартості товарів та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, в іншому випадку обґрунтована відмова у визнанні заявленої митної вартості товарів з урахуванням додатково поданих документів.

Як встановлено під час розгляду справи, на адресу Волинської митниці надійшла заява позивача від 21.11.2023 вих. № № 12008, 12009, 12010 та 12011 про надання додаткових документів, відповідно до вимог частини 8 статті 55 МК України.

За результатами розгляду заяви Волинською митницею було надано відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів № 7.3-15/14819 від 01.12.2023, №7.3-15/14892 від 04.12.2023, № 7.3-15/14894 від 04.12.2023 та № 7.3- 15/14895 від 04.12.2023, тобто відповідні дії Волинською митницею було вчинено.

Отже, оскільки відповідачем складено відмови у визнанні заявленої митної вартості товарів з урахуванням додатково поданих документів за наслідком розгляду заяв позивача, у відповідності до приписів частини 9 статті 55 МК України, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині є помилковим.

На переконання колегії суддів, належним способом захисту порушених прав позивача в межах спірних правовідносин є саме скасування у судовому порядку оскаржуваних рішень відповідача про коригування митної вартості товарів, однак судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, та має наслідком скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Щодо доводів митного органу про порушення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частинами 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тому при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізналася» та «повинна була дізнатись».

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 28.05.2021 по справі № 380/2355/20.

Так, спірні рішення митного органу були складені 21.10.2022 та того ж дня отримані позивачем в автоматичному режимі, що ним не заперечується.

На підставі приписів частини 7 статті 55 МК України позивачем 21.10.2022 було сплачено гарантійні платежі в розмірі нарахованому митним органом (233072,13 грн у загальному розмірі по 4 партіям товару) та випущено товари у вільний обіг.

Слід зазначити, що вимогами статті 13 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи і торгівлю 1994 року та вимогами частин 8, 9, 10 статті 55 МК України визначено, що протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому разі надане забезпечення стати митних платежів відповідно повертається (вивільняється) або використовується для стати відповідних митних платежів.

Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цій статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому разі митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надане забезпечення стати митних платежів повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом".

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що за наслідками розгляду наданих декларантом додаткових документів раніше визначена митним органом митна вартість товару може бути скасована шляхом прийняття письмового рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасування рішення про коригування заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. Отже, встановлений МК України 80-денний термін для надання додаткових документів позивачем з огляду на дату прийняття рішень про коригування митної вартості (21.10.2022) мав завершитись 09.01.2023.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» від 24.03.2022 № 2142-IX (далі Закон № 2142-ІХ), що набрав чинності 05.04.2022 підпункт 2 пункту 9-12 Розділу ХХІ Прикінцеві та перехідні положення Митного кодексу України викладено у наступній редакції: зупиняється перебіг строків, визначених частиною четвертою статті 45, частиною другою статті 46, частиною четвертою статті 48, статями 55, 125, 204, 240, частиною шостою статті 244, частиною тринадцятою статті 264, частиною другою статті 269, частинами п`ятою і шостою статті 299, частиною восьмою статті 313, частиною четвертою статті 321, частиною шостою статті 334 цього Кодексу.

Тобто, станом на 09.01.2023 80 денний строк на подання додаткових доказів для підтвердження митної вартості було зупинено Законом № 2142-ІХ.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та інших законів України щодо врегулювання окремих питань розпорядження іноземними товарами, транспортними засобами комерційного призначення, що перебувають на митній території України під митним контролем, а також такими, що незаконно ввезені на митну територію України» від 21.11.2023 № 3475-IX (далі Закон № 3475-ІХ) було викладено підпункт 2 пункту 9-12 Розділу ХХІ Прикінцеві та перехідні положення Митного кодексу України в наступній редакції: зупиняється перебіг строків, визначених, зокрема, статтями 55, 240, частиною шостою статті 244 цього Кодексу, перебіг яких поновлюється з 1 січня 2024 року. У разі якщо перебіг таких строків розпочався до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану" від 24 березня 2022 року № 2142-IX, їх перебіг поновлюється з 1 січня 2024 року на невикористаний строк.

Таким чином, граничний термін для подання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товарів, передбачений частиною 8 статті 55 МК України, у спірних правовідносинах сплив 01.01.2024.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалось у заяві про поновлення строку, позивач, з урахуванням зупинення перебігу строків, визначених статтею 55 МК України, 21.11.2023 направив Волинській митниці листи за вих. №№ 12008, 12009, 12010 та 12011, разом з додатковими документами, відповідно до вимог частини 8 статті 55 МК України, тобто до 01.01.2024, тобто у період зупинення строку, передбаченого вказаною нормою, що свідчить про дотримання декларантом приписів частини 8 статті 55 МК України в редакції Закону № 3475-ІХ.

Враховуючи, дати надання Волинською митницею письмових відповідей № 7.3-15/14819 від 01.12.2023, № 7.3-15/14892 від 04.12.2023, № 7.3-15/14894 від 04.12.2023 та № 7.3- 15/14895 від 04.12.2023, які були отримані позивачем 22.12.2023, та дату звернення ТОВ «ТПК «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» до суду з цим позовом - 14.03.2024, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки позивачем дотримано 6 місячний строк звернення до суду, передбачений частиною 2 статті 122 КАС України.

З приводу вимог в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Положеннями частин 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями статті 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/WestAllianceLimited проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи копії: ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серії АР № 11442904, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП 001983, договору про надання правової допомоги від 02.01.2024 № 110 та додаткової угоди № 8 від 12.02.2024 до договору № 110 від 02.01.2024 про надання правової допомоги.

Дослідивши вказані документи колегією суддів встановлено, що між ТОВ «ТПК «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» та адвокатським бюро «ЛОНЧАК» укладено договір про надання правової допомоги від 02.01.2024 № 110, відповідно до пункту 1.1 якого предметом цього договору є юридичні послуги, що надаються виконавцем клієнту за плату, а саме:

- Представництво в органах судової і виконавчої влади, органах місцевого самоврядування, органах державної виконавчої служби, органах державної реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції України, Державній фіскальній службі України та Пенсійному фонді України, а також їхніх територіальних органах, інших органах та в інших зносинах з суб`єктами владних повноважень, їх посадовими особами:

- Складання процесуальних документів:

- Вчинення інших юридично значущих дій від імені та в інтересах клієнта.

Відповідно до змісту додаткової угоди № 8 від 12.02.2024 до договору № 110 від 02.01.2024 про надання адвокатським бюро правової допомоги, сторони визначили наступні умови та вартість надання правової допомоги:

1. Виконавець зобов`язується здійснити наступні дії щодо оскарження актів індивідуальної дії в судах першої та апеляційної інстанцій:

- Рішення про коригування митної вартості товарів UA205050/2022/000090/2 від 21.10.2022;

- Рішення про коригування митної вартості товарів UA205050/2022/000092/2 від 21.10.2022;

- Рішення про коригування митної вартості товарів UA205050/2022/000093/2 від 21.10.2022;

- Рішення про коригування митної вартості товарів UA205050/2022/000094/2 від 21.10.2022.

Дії по оскарженню включають в себе:

1.1. Складання та подання через підсистему «Електронний суд» позовної заяви 5000,00 грн.

1.2. Складання та подання, інших необхідних процесуальних документів в ході розгляду справи в суді (заяв, клопотань, відповіді на відзив, відзив, заперечення, т.і.) в рамках доручення 1000,00 грн.(в разі наявності);

1.3. Участь у судових засіданнях по справі з розрахунку 1000,00 грн. за 1 судове засідання (в разі наявності).

1.4. Складання та подання через підсистему «Електронний суд» апеляційної скарги (в разі необхідності) 3000,00 грн.

Пунктом 2 додаткової угоди визначено, що вартість послуг становить 5000,00 (п`ять тисяч) гривень та додаткові витрати пов`язані зі складанням процесуальних документів та участю в судових засіданнях.

У випадку виникнення у виконавця додаткових витрат, пов`язаних з складанням інших необхідних процесуальних документів в ході розгляду справи в суді (заяв, клопотань, відповіді на відзив, заперечення, т.і) та додаткових послуг, передбачених п.1.2-1.4 цієї додаткової угоди, замовник зобов`язується компенсувати виконавцю такі витрати на підставі окремого Акту приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди оплата буде здійснюватися в наступному порядку:

- оплата в сумі 5000,00 грн до 30 квітня 2024.

- оплата додаткових витрат буде здійснена протягом 10 робочих днів з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг.

Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що має бути сплачена позивачем.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зі змісту норм частини 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, в поданому до суду першої інстанції відзиві на позов, відповідач виклав заперечення щодо заявленої до відшкодування ТОВ «ТПК «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» суми судових витрат, в яких вказав, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Зауважив, що представником позивача було надано лише договір про надання правової допомоги без детального опису наданих послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також вважав, що вартість представництва інтересів позивача в суді першої інстанції у розмірі 5000 грн є явно необґрунтованою, та такою, що не відповідає принципу співмірності, з огляду на конкретні обставини даної справи.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів, враховуючи заперечення відповідача, зазначає наступне.

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо відсутності в матеріалах справи детального опису виконаних робіт (послуг), колегія суддів звертає увагу на зміст частини 4 статті 134 КАС України, яка запроваджена для визначення розміру витрат, у той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19.

При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складено та підписано позовну заява з додатками, вартість якої узгоджена сторонами на рівні 5000,00 грн.

Надаючи оцінку складеній адвокатом позовній заяві, колегія суддів враховує обсяг вказаного документа (46 сторінок) та його фактичне значення для справи, наявність власних висновків адвоката та велику кількість посилань на актуальну судову практику по спірних питаннях.

Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, з огляду на ступінь складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, колегія суддів вважає, що у даному випадку витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн є реальними, співмірними з обсягом виконаної роботи, та підтвердженими матеріалами справи.

За правилами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пунктів 1 та 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

Згідно із пунктом 7 частини 3 статті 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи, що суд першої інстанції взагалі не з`ясував фактичні обставини у справі, не надав оцінки наявним у матеріалах справи доказам і доводам учасників справи та внаслідок невірного застосування норм матеріального права дійшов хибного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Волинської митниці щодо не винесення письмового рішення про визнання заявленої митної вартості і не скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000090/2 від 21.10.2022, № UA205050/2022/000092/2 від 21.10.2022, № UA205050/2022/000093/2 від 21.10.2022 та № UA205050/2022/000094/2 від 21.10.2022, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 по справі № 520/6781/24 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 139, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Волинської митниці - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 по справі № 520/6781/24 - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА" до Волинської митниці - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000092/2 від 21.10.2022.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000090/2 від 21.10.2022.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000093/2 від 21.10.2022.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000094/2 від 21.10.2022.

В іншій частині у задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з Волинської митниці (44350, Волинська обл., Любомльський р-н, село Римачі(з), вул. Призалізнична, б. 13 код ЄДРПОУ ВП 43958385) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА"(62495, Харківська область, Харківський р-н, смт. Васищеве , вул. Промислова, 1, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2796,90 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій