Справа № 160/244/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2025 року Справа № 160/244/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/244/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
06.01.2025 року через підсистему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 року №168, як обрахункової величини при обрахунку розміру грошового забезпечення для виплати всіх належних коштів при звільненні ОСОБА_1 : грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023, 2024 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних основних відпусток; грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023, 2024 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних основних відпусток; грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, з урахуванням до розміру грошового забезпечення додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 року №168, як обрахункової величини.
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/244/25 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 08.01.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 08.01.2025 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- довідку про грошове забезпечення позивача;
- довідку розрахунок щодо розміру грошового забезпечення позивача за спірний період;
- довідку (розгорнутий розрахунок) про остаточний розрахунок при звільненні позивача
- інформацію/відомості на підставі яких позивачеві не було здійснено спірні виплати (по кожному окремо);
- відомості/ інформацію щодо виплати/невиплати грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023, 2024 роки; грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних основних відпусток; грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (надати докази/відомості по кожній складовій окремо);
- всі наявні докази щодо суті спору.
10.01.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечують та просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Долучені додаткові докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 06.03.2025 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Проте, вважає, що військова частина НОМЕР_1 нарахувала та виплатила неповну суму при розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 при звільненні було призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 3 календарних років служби, компенсація за 45 діб невикористаних днів щорічної основної відпустки, компенсацію за 42 дні невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Зазначені одноразова грошова допомога по звільненню, компенсації за невикористані дні відпусток були нараховані та виплачені позивачу без врахування додаткової винагороди, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Позивач зазначає, що 24 грудня 2024 року надіслав звернення до Військової частини НОМЕР_1 (через військову частину НОМЕР_2 ) та на адресу електронної пошти, яку відповідач використовує як офіційну, з проханням надіслати розрахунок сум що належав при звільненні, надати інформацію чи виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні, компенсація за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток з урахуванням суми додаткової винагороди, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, та з проханням надати картки (бланки) особового рахунку.
Станом на момент подання позову, Військова частина НОМЕР_1 відповіді на його звернення не надала і жодних документів не відправила.
Виходячи з отриманих сум грошового забезпечення та вихідної допомоги при звільненні позивачу стало відомо, що відповідач протиправно невраховував щомісячну додаткову винагороду передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану при обрахунку: розміру грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та пунктом 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2022, 2023, 2024 рік; при обрахунку розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних основних відпусток передбаченої пунктом 14 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; при обрахунку розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; при обрахунку розміру «одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби» передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Таким чином, вважає, що вищезазначені дії відповідача призвели до того, що позивачу в неповному обсязі здійснено нарахування та виплату «грошової допомоги на оздоровлення» за 2022, 2023, 2024 рік, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та відпустки як учаснику бойових дій, а також «одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби».
Виходячи з вищезазначеного, дії відповідача є незаконними та протиправними, тому позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач зазначив про те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
У подальшому строк воєнного стану в Україні було продовжено Указами Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні до теперішнього часу.
Вказують про те, що виплата додаткової винагороди (та її розмір), встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, не має постійного характеру та залежить від деяких факторів, зокрема:
- наявності/відсутності/продовження в Україні правового режиму воєнного стану;
- розмір винагороди (30 т. грн., 50 т.грн. 100 т.грн.) не є сталою величиною та визначається в залежності від того, чи беруть військовослужбовці безпосередню участь в бойових діях та тривалості такої участі;
- виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідач вважає, що виходячи з вищезазначеного додаткова винагорода не повинна враховуватися при розрахунку при обрахунку розміру грошового забезпечення для виплати всіх належних коштів при звільненні ОСОБА_1 : грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023, 2024 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних основних відпусток; грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Згідно матеріалів справи, позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно посвідчення серії НОМЕР_3 є учасником бойових дій - ветераном війни.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №50 від 18.02.2021 року солдата ОСОБА_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18 лютого 2021 року № 32-РС на посаду водія-електрика ремонтної майстерні ремонтного взводу артилерійського озброєння ремонтної роти ракетно-артилерійського озброєння ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС 790058А, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), з 18 лютого 2021 року зарахувати до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення з 19 лютого 2021 року, вважати таким, що з 18 лютого 2021 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Позивача звільнено з військової служби наказом №284 від 06.10.2024 року.
Отже, позивач з 18.02.2021 року по 06.10.2024 року перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .
Зазначений факт підтверджується записами у військовому квитку (пункт 17) та витягом з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 , №284 від 06.10.2024 року, та відповідно не спростовуються учасниками справи.
Отже, 06.10.2024 року позивача, ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу в/ч.
Відповідно до наказу від 06.10.2024 року за №284 позивачеві при звільненні було виплачено щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 523% посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 по 06 жовтня 2024 року.
Грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік - отримано.
Також, у наказі вказано, що:
- відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей виплатити грошову компенсацію за 30діб за 2022 рік, 15 діб за 2024 рік;
- виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік - 14 діб, 2023 рік - 14 діб, 2024 рік - 14 діб як учаснику бойових, дій згідно пункту 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;
- виплатити одноразову допомогу при звільненні в розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за 3 (три) повних календарних роки служби;
- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, не отримав.
24 грудня 2024 року позивач надіслав звернення до Військової частини НОМЕР_1 з проханням надіслати йому розрахунок сум, що належав при звільненні, надати інформацію чи виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні, компенсація за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток з урахуванням суми додаткової винагороди, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, та з проханням надати картки (бланки) особового рахунку, однак, відповідь позивач так і не отримав.
Звертаючись до суду із цим позовом позивач посилався на порушення його прав щодо неналежного нарахування та виплати «грошової допомоги на оздоровлення» за 2022, 2023, 2024 рік, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та відпустки як учаснику бойових дій, а також «одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби».
Виходячи з вищезазначеного, дії відповідача є незаконними та протиправними, тому позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно п.п. 1-4 ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вимог п.п. 1, 8, 14 ст. 10-1 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено, зокрема: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби та Державної спеціальної служби транспорту згідно з додатком 2.
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно п.п. 1, 2, 6 р. XXIII, п.п. 3, 5, 6 р. XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі Порядок № 260), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
У рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.
Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168), п. 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Згідно обставин даної справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №50 від 18.02.2021 року солдата ОСОБА_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18 лютого 2021 року № 32-РС на посаду водія-електрика ремонтної майстерні ремонтного взводу артилерійського озброєння ремонтної роти ракетно-артилерійського озброєння ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС 790058А, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), з 18 лютого 2021 року зарахувати до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення з 19 лютого 2021 року, вважати таким, що з 18 лютого 2021 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Позивача звільнено з військової служби наказом №284 від 06.10.2024 року.
Слід вказати про те, що спірним у цій справі є питання щодо неналежного, на думку позивача, нарахування та виплати «грошової допомоги на оздоровлення» за 2022, 2023, 2024 рік, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та відпустки як учаснику бойових дій, а також «одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби».
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зокрема, вирішуючи питання, чи враховується передбачена Постановою КМУ № 168 щомісячна додаткова винагорода до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір допомоги на оздоровлення, Верховний Суд виходив з такого.
Так, у вказаних справах Верховний Суд зазначив, що розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, а право визначити порядок виплати грошового забезпечення законодавець, зокрема, делегував Міністру оборони України.
Верховний Суд констатував, що делегуючи Кабінету Міністрів України право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців.
Верховний Суд зазначив, що такими нормативно-правовими актами є Постанова №704 та Порядок № 260, пп. 6 р. ХХІІІ якого передбачено, що до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові).
Верховний Суд вказав на те, що саме положення Порядку № 260 унормували приписи Закону № 2011-ХІІ, установивши пряму норму щодо виключення винагороди із категорії складових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється розмір допомоги на оздоровлення.
Верховний Суд дійшов висновку, що обчислюючи розмір допомоги на оздоровлення без щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, відповідач діяв правомірно.
За наведеного правового регулювання та висновків Верховного Суду, слід відхилити доводи відповідача, що підстави для включення до складу місячного грошового забезпечення для обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2024 р.р. та відповідно для перерахунку виплаченої позивачу допомоги на оздоровлення відсутні.
Слід також зазначити про те, що зі змісту Постанови № 168 вбачається, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка встановлена цією Постановою № 168, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема, військовослужбовців, виплата якої має регулярний щомісячний характер.
Посилання відповідача на те, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, виплачується виключно в період воєнного стану, а тому, має тимчасовий характер, є необґрунтованими, оскільки обмеження виплати вказаної додаткової винагороди строком дії воєнного стану в Україні не змінює правову природу такої винагороди, яка невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни, та не свідчить про те, що така винагорода є разовим видом грошового забезпечення.
Додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, виплачується щомісячно, про що прямо зазначено у вказаній постанові.
Таким чином, додаткова винагорода, яка передбачена Постановою №168 та належить до щомісячних одноразових додаткових видів грошового забезпечення включається до складу грошового забезпечення, як обрахункової величини для виплати грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної та додаткової відпустки, тощо.
Такі висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду.
Так, Верховним Судом в постанові від 20 серпня 2024 року у справі № 420/693/23 також сформовано висновок щодо питання, чи враховується передбачена постановою КМУ № 168 додаткова винагорода до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані щорічні додаткові відпустки, як учаснику бойових дій та компенсація за невикористану щорічну основну відпустку.
Верховний Суд виходив з того, що на законодавчому рівні не міститься жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір компенсацій, як за основну, так і невикористану додаткову відпустки.
Верховний Суд дійшов висновку, що до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував на день виключення зі списків особового складу, тому, при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Підсумовуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що виплачувався позивачу, починаючи з лютого 2021 року і до дня його звільнення, а тому, така винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача, як розрахункової величини, з якого обчислюється розмір компенсацій невикористаної основної та додаткової відпустки.
Отже, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовну заяву слід задовольнити, з огляду на вказані вище обставини.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат.
Враховуючи предмет даного позову, а також те, що індексація є складовою частиною грошового забезпечення, відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 року №168, як обрахункової величини при обрахунку розміру грошового забезпечення для виплати всіх належних коштів при звільненні ОСОБА_1 : грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023, 2024 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних основних відпусток; грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023, 2024 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних основних відпусток; грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, з урахуванням до розміру грошового забезпечення додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 року №168, як обрахункової величини, з урахуванням раніше виплачених сум.
Розподіл судових витрат у вигляді судового збору не здійснюється.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 06.03.2025 року.

Суддя В.В. Ільков