Справа № 380/23580/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/23580/24 пров. № А/857/33072/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області,

на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року про вжиття заходів забезпечення позову (суддя Гавдик З.В., час ухвалення 11:32 год., місце ухвалення м. Львів, дата складання повної ухвали 25.11.2024),

в адміністративній справі №380/23580/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У листопаді 2024 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у Львівській області, в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати у повному обсязі Рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 34564/6/13-01-24-11 від 11.11.2024 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області поновити з 01.10.2024 року реєстрацію у якості платника єдиного податку Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Одночасно з поданням заяви ФОП ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просила вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії Рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 34564/6/13-01-24-11 від 11.11.2024 року про виключення з реєстру платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , на період до набрання законної сили рішенням у відповідній справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 заяву про вжиття заходів забезпечення позову задоволено повністю. Зупинено дію Рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 34564/6/13-01-24-11 від 11.11.2024 про виключення з реєстру платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , до набрання законної сили рішенням суду у адміністративній справі.

З цією ухвалою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що ухвала суду винесена передчасно та підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що розглядаючи подану позивачем заяву про забезпечення позову, судом взято до уваги та досліджено обставити, які є предметом позову та підлягають вирішенню під час розгляду справи по суті. Наголошує апелянт, що сам по собі факт здійснення обов`язків контролюючим органом в межах компетенції, щодо якого закріплено у ст.19 та підпункті 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, не може однозначно свідчити про настання для позивача негативних наслідків, адже відповідно чинного законодавства рішення контролюючого органу про виключення з реєстру платників податку приймається контролюючим органом у разі не виконання обов`язку платника податків та порушення норм податкового законодавства. Вважає скаржник, що винесена судом першої інстанції ухвала з питань вжиття заходів забезпечення позову судом є неспівмірним втручанням в дискреційні повноваження контролюючого органу, які фактично блокують діяльність Головного управління ДПС у Львівській області та потенційно можуть призвести до значних втрат з Державного бюджету України.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 22.11.2024.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що оскаржувана ухвала суду винесена з дотриманням положень законодавства та норм матеріального і процесуального права, а тому скасуванню не підлягає. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду про забезпечення позову залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.

Згідно ч. 1, 2 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; - або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.1, 2 ст.151 КАС України).

Колегія суддів враховує, що виходячи з аналізу норм процесуального права, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову; 2) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; 4) очевидність порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, оспорюваним рішенням, дією або бездіяльністю.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, повинні забезпечувати співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових та інших наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу про забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову із предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що із матеріалів адміністративної справи та змісту позову видно, що позивач оскаржує рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 34564/6/13-01-24-11 від 11.11.2024 про виключення з реєстру платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с.43).

Відповідно до оспорюваного рішення відповідач анулював реєстрацію позивача як платника єдиного податку.

У заяві про забезпечення позову позивач просив вжити заходи забезпечення позову у вказаній справі шляхом зупинення дії рішення № 34564/6/13-01-24-11 від 11.11.2024 про виключення з реєстру платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 на період до набрання законної сили рішенням у вказаній справі.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідач спірним рішенням фактично виключив позивача з реєстру платників єдиного податку минулою датою, а саме з 01.10.2024 року. Такі дії відповідача обумовлюють неможливість позивачу минулою датою (заднім числом) змінити ціну на свої послуги для абонентів, які отримали послуги до 11.11.2024. Позивач має укладені 858 договорів з абонентами. Винесення відповідачем спірного рішення минулою датою (заднім числом), автоматично ставить позивача в ситуацію податкової невизначеності, адже спрощена та загальна системи оподаткування є принципово відмінними по розміру податкових відрахувань. Загальна система оподаткування передбачає сплату податку на доходи фізичних осіб (ПДФО 18%) та податку на додану вартість (ПДВ 20%), а це в будь якому випадку додає значну суму до вартості послуг, в той час як спрощена система оподаткування передбачає сплату лише єдиного податку у розмірі 5% (для ФО-П 3 групи). У позивача виникає складна ситуація, коли у зв`язку з винесенням спірного рішення має місце невизначеність із вибором щодо застосування системи оподаткування, при цьому, якщо позивач застосує загальну систему оподаткування, то це призведе до суттєвого збільшення податкових витрат (як мінімум це ПДВ і тут слід враховувати, що усі абоненти позивача не є платниками ПДВ, а основні витрати позивача полягатимуть у сплаті послуг контрагентам неплатникам ПДВ). Така ситуація для позивача матиме своїм наслідком накопичення збитків від своєї діяльності і як наслідок, до неплатоспроможності і банкрутства позивача. Невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскарженого рішення істотно ускладнює ефективний захист прав та інтересів позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень у сфері господарської діяльності, а саме: невизначеність в аспекті, яку систему оподаткування слід застосовувати спрощену чи загальну (одну за спірним рішенням і одну на випадок скасування спірного рішення), право здійснювати самостійно без обмежень господарську діяльність, оскільки виключення з реєстру платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5 % призводить до негативних наслідків для позивача, зокрема, до неможливості здійснення господарської діяльності, можливого розірвання ділових відносин з контрагентами, погіршення ділової репутації, утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності та у зв`язку з чим, для відновлення прав та інтересів позивача, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Водночас забезпечення позову на час судового розгляду справи відновить право позивача на стабільне здійснення господарської діяльності, а також дасть можливість позивачу до остаточного вирішення даного спору реалізовувати своє право на безперешкодне здійснення господарської діяльності.

Суд апеляційної інстанції враховує, що правові засади, на підставі яких здійснене відповідне анулювання реєстрації платником єдиного податку третьої групи, визначаються положеннями Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 299.11 статті 299 ПК України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

За змістом пункту 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми (абзац 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України).

Отже, анулювання реєстрації платником єдиного податку третьої групи відбувається за чітко визначених та передбачених Податковим кодексом України підстав, й може бути реалізоване шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини 2 статті 150 КАС України.

За наслідками оцінки наведених позивачем доводів та доказів, наданих на їх підтвердження, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на існування підстав, визначених п.1 ч.2 ст.150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки метою вжиття заходів забезпечення позову у цій справі є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду й уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у разі задоволення позову, оскільки при анулюванні реєстрації платником єдиного податку третьої групи за ставкою 5 відсотків позивачу буде змінено систему оподаткування. Загальна система оподаткування передбачає сплату податку на доходи фізичних осіб (ПДФО 18%) та податку на додану вартість (ПДВ 20%). Це в будь-якому випадку додає значну суму до вартості послуг. У позивача виникає складна ситуація, коли у зв`язку з винесенням спірного рішення має місце невизначеність із вибором щодо застосування системи оподаткування, при цьому, якщо позивач застосує загальну систему оподаткування, то це призведе до суттєвого збільшення податкових витрат. Існує ризик того, що контрагенти позивача можуть відмовитися від замовлення послуг у разі, якщо дізнаються про додатковий тягар, який буде покладений на них у зв`язку з коригуваннями бухгалтерського обліку, пов`язаними із переходом позивача із спрощеної на загальну систему оподаткування та в зворотному порядку. Така ситуація для позивача матиме своїм наслідком накопичення збитків від своєї діяльності і як наслідок до неплатоспроможності і банкрутства позивача, у зв`язку з чим для відновлення прав та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову в цьому випадку з наведених підстав може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав і інтересів позивача, для захисту яких він звернувся до суду.

Колегія суддів вважає, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету, та вжиття таких заходів спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог. В цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом під час розгляду справи №280/8758/24 (постанова від 04.02.2025), у справі №280/9044/24 (постанова від 20.02.2025).

Вжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту, у разі задоволення цього позову, що відповідає вимогам процесуального законодавства.

При цьому вжиття заходів забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звернулася до суду.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є співмірним заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову і такі висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримано норм процесуального законодавства та вірно встановлено обставини, які мають значення для прийняття рішення щодо задоволення заяви про забезпечення адміністративного позову, а тому немає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі №380/23580/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 06.03.2025 року