Справа № 640/5827/20
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5827/20 Суддя (судді) першої інстанції: Марич Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

за участю секретаря Барміної Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 17.12.2019 № ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 17.12.2019 № .

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», який набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва та утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апелянта аналогічні до викладених у позовній заяві, та обґрунтовані зокрема тим, що контролюючим органом зроблено помилкові висновки про порушення вимог податкового законодавства в межах спірних правовідносин, позаяк первинні документи, надані позивачем під час проведення податкової перевірки, свідчать про здійснені оплати за поставлений товар (надані послуги) у 2016-2018 роках, а тому саме ці документи повинні враховуватися при визначенні суми витрат платника податків, пов`язаних із господарською діяльністю позивача. Вказано, що у Товариства наявні всі необхідні первинні документи, які підтверджують правомірність декларування показників зазначених у декларації.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, а спірне рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, спірне рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведено позапланову документальну виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 , зокрема, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт від 11.11.2019 № 480/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 .

В акті перевірки зазначено, що у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_1 фактично здійснював діяльність у сфері роздрібної торгівлі продуктами харчування, алкогольними напоями та тютюновими виробами; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; надання інших допоміжних комерційних послуг, перебуваючи на загальній системі оподаткування, обліку та звітності.

Документальною плановою перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог, зокрема:

- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 49 342,52 грн, в тому числі: за 2016 рік - на 17 068,33 грн, за 2017 рік - на 18 368,34 грн, за 2018 рік - на 13 905,85 грн;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, у результаті чого визначено податкові зобов`язання до військовому збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 4111,88 грн, в тому числі: за 2016 рік - на 1422,36 грн, за 2017 рік - на 1530,70 грн; за 2018 рік - на 1158,82 грн.

Не погоджуючись із висновками акту 03.12.2019 позивачем подано заперечення на акт від 11.11.2019 № 480/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 .

На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 17.12.2019 № , яким (за порушення п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України) збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (сплачується (перераховується) на території міста Києва)» на загальну суму 61 678,15 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями - 49 342,52 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 12 335,63 грн;

- від 17.12.2019 № , яким (за порушення пп.1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України) збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на загальну суму 5 139,85 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями - 4111,88 та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1027,97 грн.

Позивачем подано скаргу від 28.12.2019 на вказані податкові повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 25.02.2020 №7097/6/99-00-08-05-04-06 залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 17.12.2019 № , від 17.12.2019 № , а скаргу позивача - без задоволення.

Вважаючи висновки та податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено завищення позивачем вартості витрат, зазначених у податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 2016-2018 роки, в сумі 274 125, 15 грн, що виникло внаслідок включення до складу витрат вартості товарно-матеріальних цінностей, які не були оплаченими у відповідних періодах.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.3 статті 177 Податкового кодексу України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

У підпунктах 177.4.1 - 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України наведено перелік витрат, які визнаються такими, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів.

Разом з тим, відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця:

- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

- документально не підтверджені витрати.

Згідно з пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

При розрахунку чистого доходу, фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, не враховує витрати, пов`язані з отриманням доходу поточного року, оплата яких відбувається у наступному.

Такі витрати враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу у тому звітному періоді, коли їх фактично поніс платник податку.

Аналогічні правові висновки щодо застосування наведених вище правових норм, викладено у постановах Верховного Суду від 21 травня 2020 року у справі №824/257/18-а, від 12 квітня 2021 року у справі № П/811/1150/17, від 05 листопада 2021 року у справі № 2340/4821/18.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Так, у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність у сфері роздрібної торгівлі продуктами харчування, алкогольними напоями та тютюновими виробами; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; надання інших допоміжних комерційних послуг.

У вказаний період оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування.

До матеріалів справи позивачем додано копії договорів з контрагентами, копії видаткових накладних, банківських виписок.

Позивач в обґрунтування своєї позиції як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду стверджує, що контролюючий орган неправильно визначив суму документально підтверджених витрат, що призвело до помилкового визначення грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору від здійснення підприємницької діяльності, такий висновок зроблений внаслідок неналежного дослідження і вивчення первинних документів та врахування їх змісту.

Поряд з цим, як вірно вказав суд першої інстанції, з наданих виписок по банківському рахунку за відповідні періоди, списку накладних і підтверджень їх оплати за отримані товари та послуги, постачання яких відбулося у грудні 2016 року, позивачем здійснено частину оплат у січні 2017 року, зокрема, визначені грошові зобов`язання за накладною №2382 від 12.12.2016 на загальну суму 1362,66 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №103357 від 13.12.2016 на загальну суму 155,74 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №103387 від 14.12.2016 на загальну суму 205,09 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №20522 від 14.12.2016 на загальну суму 303,48 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №282526 від 15.12.2016 на загальну суму 1144,38 грн сплачено 05.01.2017; за накладною №72392 від 19.12.2016 на загальну суму 329,88 грн сплачено 05.01.2017; за накладною №1335924 від 20.12.2016 на загальну суму 1360,38 грн сплачено 10.01.2017; за накладною №1335925 від 20.12.2016 на загальну суму 4213,84 грн сплачено 10.01.2017; за накладною №1335926 від 20.12.2016 на загальну суму 2520,47 грн сплачено 10.01.2017; за накладною №19322 від 21.12.2016 на загальну суму 1321,20 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №21001 від 21.12.2016 на загальну суму 635,94 грн сплачено 11.01.2017; за накладною №38145 від 21.12.2016 на загальну суму 433,00 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №56429 від 21.12.2016 на загальну суму 1789,40 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №31036 від 21.12.2016 на загальну суму 2612,64 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №704207 від 21.12.2016 на загальну суму 361,58 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №704202 від 21.12.2016 на загальну суму 701,16 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №949 від 22.12.2016 на загальну суму 923,64 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №1336765 від 22.12.2016 на загальну суму 500,46 грн сплачено 10.01.2017; за накладною №1336766 від 22.12.2016 на загальну суму 234,00 грн сплачено 10.01.2017; за накладною №47550 від 22.12.2016 на загальну суму 444,60 грн сплачено 11.01.2017; за накладною №951 від 23.12.2016 на загальну суму 294,00 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №103462 від 23.12.2016 на загальну суму 998,29 грн сплачено 12.01.2017; за накладною №712806 від 24.12.2016 на загальну суму 749,73 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №712141 від 24.12.2016 на загальну суму 451,98 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №73711 від 26.12.2016 на загальну суму 382,17 грн сплачено 16.01.2017; за накладною №1338270 від 27.12.2016 на загальну суму 3710,23 грн сплачено 17.01.2017; за накладною №1338271 від 27.12.2016 на загальну суму 2791,49 грн сплачено 17.01.2017; за накладною №1338274 від 27.12.2016 на загальну суму 509,58 грн сплачено 17.01.2017; за накладною №356603 від 28.12.2016 на загальну суму 33835,54 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №65166 від 28.12.2016 на загальну суму 294,72 грн сплачено 10.01.2017; за накладною №103540 від 28.12.2016 на загальну суму 217,51 грн сплачено 17.01.2017; за накладною №719772 від 28.12.2016 на загальну суму 357,35 грн сплачено 10.01.2017; за накладною №57664 від 28.12.2016 на загальну суму 1957,80 грн сплачено 11.01.2017; за накладною №31944 від 28.12.2016 на загальну суму 3291,52 грн сплачено 11.01.2017; за накладною №19612 від 28.12.2016 на загальну суму 264,24 грн сплачено 10.01.2017; за накладною №38900 від 28.12.2016 на загальну суму 356,00 грн сплачено 10.01.2017; за накладною №1338984 від 29.12.2016 на загальну суму 1735,58 грн сплачено 17.01.2017; за накладною №1338986 від 29.12.2016 на загальну суму 2091,14 грн сплачено 17.01.2017; за накладною №74596 від 29.12.2016 на загальну суму 725,19 грн сплачено 19.01.2017; за накладною №6-000357 від 29.12.2016 на загальну суму 662,40 грн сплачено 04.01.2017; за накладною №965 від 29.12.2016 на загальну суму 1111,08 грн сплачено 11.01.2017; за накладною №154697 від 29.12.2016 на загальну суму 702,06 грн сплачено 11.01.2017; за накладною №21739 від 30.12.2016 на загальну суму 509,76 грн сплачено 12.01.2017; за накладною №58165 від 30.12.2016 на загальну суму 710,20 грн сплачено 11.01.2017; за накладною №32386 від 30.12.2016 на загальну суму 1126,32 грн сплачено 11.01.2017; за накладною №31195 від 31.12.2016 на загальну суму 797,40 грн сплачено 20.01.2017.

За отримані товари та послуги, постачання яких відбулося у грудні 2017 року позивачем здійснено частину оплат у січні 2018 року, зокрема, визначені грошові зобов`язання за накладною №260511 від 06.12.2017 на загальну суму 333,00 грн сплачено 04.01.2018; за накладною №1445228 від 11.12.2017 на загальну суму 18585,84 грн сплачено 03.01.2018; за накладною №1445241 від 11.12.2017 на загальну суму 322,40 грн сплачено 03.01.2018; за накладною №1445608 від 12.12.2017 на загальну суму 2660,74 грн сплачено 03.01.2018; за накладною №1445609 від 12.12.2017 на загальну суму 1939,56 грн сплачено 03.01.2018; за накладною №266253 від 13.12.2017 на загальну суму 305,40 грн сплачено 11.01.2018; за накладною №105880 від 13.12.2017 на загальну суму 485,92 грн сплачено 03.01.2018; за накладною №1446462 від 14.12.2017 на загальну суму 1281,72 грн сплачено 03.01.2018; за накладною №1446463 від 14.12.2017 на загальну суму 1691,40 грн сплачено 03.01.2018; за накладною №6306315 від.12.2017 на загальну суму 1205,28 грн сплачено 05.01.2018; за накладною №1447732 від 19.12.2017 на загальну суму 4085,52 грн сплачено 09.01.2018; за накладною №1447734 від 19.12.2017 на загальну суму 2422,20 грн сплачено 09.01.2018; за накладною №1447735 від 19.12.2017 на загальну суму 2159,58 грн сплачено 09.01.2018; за накладною №272181 від 20.12.2017 на загальну суму 422,70 грн сплачено 18.01.2018; за накладною №64412 від 20.12.2017 на загальну суму 751,50 грн сплачено 10.01.2018; за накладною №105967 від 20.12.2017 на загальну суму 2079,56 грн сплачено 09.01.2018; за накладною №19465 від 20.12.2017 на загальну суму 1603,44 грн сплачено 09.01.2018; за накладною №738050 від 20.12.2017 на загальну суму 732,95 грн сплачено 03.01.2018; за накладною №54133 від 21.12.2017 на загальну суму 2689,90 грн сплачено 03.01.2018; за накладною №64863 від 21.12.2017 на загальну суму 1903,20 грн сплачено 10.01.2018; за накладною №1139 від 21.12.2017 на загальну суму 1800,00 грн сплачено 03.01.2018; за накладною №1448516 від 21.12.2017 на загальну суму 441,24 грн сплачено 09.01.2018; за накладною №1448517 від 21.12.2017 на загальну суму 335,28 грн сплачено 09.01.2018; за накладною №1448518 від 21.12.2017 на загальну суму 9236,10 грн сплачено 09.01.2018; за накладною №1166 від 22.12.2017 на загальну суму 1030,80 грн сплачено 05.01.2018; за накладною №65116 від 22.12.2017 на загальну суму 2601,12 грн сплачено 10.01.2018; за накладною №1449811 від 26.12.2017 на загальну суму 88,45 грн сплачено 16.01.2018; за накладною №1449812 від 26.12.2017 на загальну суму 2622,46 грн сплачено 16.01.2018; за накладною №1449813 від 26.12.2017 на загальну суму 860,32 грн сплачено 16.01.2018; за накладною №1449827 від 26.12.2017 на загальну суму 16177,50 грн сплачено 16.01.2018; за накладною №277178 від 27.12.2017 на загальну суму 22660,51 грн сплачено 03.01.2018; за накладною №106047 від 27.12.2017 на загальну суму 421,20 грн сплачено 16.01.2018; за накладною №36090 від 27.12.2017 на загальну суму 1279,80 грн сплачено 16.01.2018; за накладною №54901 від 27.12.2017 на загальну суму 2425,28 грн сплачено 09.01.2018; за накладною №7S3243 від 27.12.2017 на загальну суму 1521,43 грн сплачено 09.01.2018; за накладною №1188 від 28.12.2017 на загальну суму 1104,00 грн сплачено 10.01.2018; за накладною №66864 від 28.12.2017 на загальну суму 898,52 грн сплачено 10.01.2018; за накладною №7793/1 від 31.12.2017 на загальну суму 99,46 грн, за накладною №122 від 31.12.2017 на загальну суму 356,02 грн, за накладною №65888//820 від 31.12.2017 на загальну суму 301,01 грн, за накладною №9326365 від 31.12.2017 на загальну суму 328,99 грн, за накладною №30967 від 31.12.2017 на загальну суму 5340,65 грн, за накладною №2342/14 від 31.12.2017 на загальну суму 249,78 грн, за накладною №118047 від 31.12.2017 на загальну суму 1299,94 грн, за накладною №112 від 31.12.2017 на загальну суму 1315,37 грн.

За отримані товари та послуги, постачання яких відбулося у грудні 2018 року позивачем здійснено частину оплат у січні 2019 року, а саме визначені грошові зобов`язання за накладною за накладною №243654 від 05.12.2018 на загальну суму 735,12 грн сплачено 03.01.2019; за накладною №1554669 від 11.12.2018 на загальну суму 1420,50 грн сплачено 03.01.2019; за накладною №1554667 від 11.12.2018 на загальну суму 993,85 грн сплачено 03.01.2019; за накладною №1554666 від 11.12.2018 на загальну суму 6980,29 грн сплачено 03.01.2019; за накладною №16330 від 12.12.2018 на загальну суму 1308,34 грн сплачено 03.01.2019; за накладною №62972 від 12.12.2018 на загальну суму 1126,08 грн сплачено 04.01.2019; за накладною №63630 від 14.12.2018 на загальну суму 1085,04 грн сплачено 04.01.2019; за накладною №1555653 від 14.12.2018 на загальну суму 5090,40 грн сплачено 03.01.2019; за накладною №1555655 від 14.12.2018 на загальну суму 750,12 грн сплачено 03.01.2019; за накладною №220270 від 17.12.2018 на загальну суму 9259,86 грн сплачено 04.01.2019; за накладною №1556726 від 18.12.2012 на загальну суму 1137,77 грн сплачено 08.01.2019; за накладною №1556728 від 18.12.2018 на загальну суму 9299,17 грн сплачено 08.01.2019; за накладною №116905 від 19.12.2018 на загальну суму 2790,40 грн сплачено 03.01.2019; за накладною №60694 від 19.12.2018 на загальну суму 150,24 грн сплачено 03.01.2019; за накладною №103406 від 19.12.2018 на загальну суму 326,40 грн сплачено 10.01.2019; за накладною №64710 від 19.12.2018 на загальну суму 329,52 грн сплачено 08.01.2019; за накладною №64712 від 19.12.2018 на загальну суму 1324,80 грн сплачено 08.01.2019; за накладною №103430 від 21.12.2018 на загальну суму 641,52 грн сплачено 10.01.2019; за накладною №1557725 від 21.12.2018 на загальну суму 2076,90 грн сплачено 08.01.2019; за накладною №225713 від 24.12.2018 на загальну суму 2273,04 грн сплачено 10.01.2019; за накладною №1558705 від 25.12.2018 на загальну суму 578,98 грн сплачено 14.01.2019; за накладною №1558706 від 25.12.2018 на загальну суму 5435,98 грн сплачено 14.01.2019; за накладною №103469 від 26.12.2018 на загальну суму 1116,11 грн сплачено 04.01.2019; за накладною №259428 від 26.12.2018 на загальну суму 20806,55 грн сплачено 15.01.2019; за накладною №117915 від 26.12.2018 на загальну суму 2794,96 грн сплачено 08.01.2019; за накладною №422 від 27.12.2018 на загальну суму 1629,60 грн сплачено 09.01.2019; за накладною №103502 від 27.12.2018 на загальну суму 934,56 грн сплачено 15.01.2019; за накладною №174454 від 28.12.2018 на загальну суму 467,76 грн сплачено 10.01.2019; за накладною №545 від 10.12.2018 на загальну суму 328,52 грн, за накладною №123 від 30.12.2018 на загальну суму 1763,24 грн, за накладною №30638 від 31.12.2018 на загальну суму 3179,23 грн, за накладною №2483//1 від 31.12.2018 на загальну суму 142,02 грн, за накладною №199 від 26.12.2018 на загальну суму 657,00 грн, за накладною №63226/820 від 31.12.2018 на загальну суму 369,00 грн, за накладною №107 від 31.12.2018 на загальну суму 3054,00 грн, за накладною №3804 від 31.12.2018 на загальну суму 1050,00 грн, за накладною №2440//14 від 31.12.2018 на загальну суму 20000,87 грн, за накладною №2054800 від 26.12.2018 на загальну суму 380,76 грн.

Деталізація переліку неоплачених ТМЦ, та послуг, із зазначенням реквізитів документів, які не були оплачені, але включені до складу понесених витрат, відповідно даних Книги обліку доходів та витрат, було наведено контролюючим органом у додатку до акту.

Таким чином, вказаним підтверджується завищення позивачем вартості витрат, зазначених у податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 2016-2018 роки, в сумі 274 125, 15 грн, що виникло внаслідок включення до складу витрат вартості товарно-матеріальних цінностей, які не були оплаченими у відповідних періодах.

Наведено апелянтом належно не спростовано та не надано пояснень з приводу включення до витрат у вказаних періодах вартості товарно-матеріальних цінностей, які були оплачені лише у наступному місяці наступного року.

В частині тверджень апелянта про те, що саме первинні документи є належним підтвердженням суми витрат позивача у зв`язку із здійсненням підприємницької діяльності, що прямо впливає на визначення суми зобов`язань з відповідного податку, то зазначені доводи не можуть нівелювати факт порушення позивачем порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, та знімати відповідальність за відповідні порушення.

Поміж тим, контролюючим органом не ставилось під сумнів наявність первинних документів, чи їх дефектність, а перевірялась коректність формування доходів та витрат за наслідками здійснення підприємницької діяльності та складання вказаних первинних документів.

Отже, висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, є правильними, оскільки, позивач поніс витрати на загальну суму 274 125,15 грн лише у наступних роках (2017-2019рр), а тому правомірним є донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб в сумі 49 342,52 грн за ставкою, передбаченою п. 167.1 ст. 167 ПК України, та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 12 335,63 грн на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України.

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно з підпунктами 1.1 - 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, а саме: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, для резидента - це загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (ст. 163 Податкового кодексу України).

З огляду на те, що в ході судового розгляду судом встановлено що ФОП ОСОБА_1 за 2016-2018 роки занижено дохід внаслідок завищення витрат, що безпосередньо пов`язані з одержанням доходів, на загальну суму 274125,15 грн, а тому позивачем, відповідно занижено сплату військового збору на загальну суму 4111,88 грн (274125,15 * 1,5%).

Суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги звертає увагу на те, що позивачем визнається порушення порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, що також свідчить про правомірність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень в межах спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що враховуючи порушення вимог ПК України, спірні податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем правомірно.

Колегія суддів зазначає, що позивачем в апеляційній скарзі не спростовано належними доводами та доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, факт порушення відповідачем вимог законодавства при проведенні перевірки та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Крім того, апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань, ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко

Повний текст постанови складено 04.03.2025.