Справа № 460/390/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2025 року м. Рівне №460/390/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення №87 від 12.11.2024 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на п`ять років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка є постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС та зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на п`ять років у відповідності до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 22.11.2024.

Ухвалою судді Гудими Н.С. від 20.01.2025 відкрито провадження у справі №460/390/25, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розпорядженням керівника апарату Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 №436, відповідно до Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, затверджених рішенням зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 №2 (у редакції змін, внесених рішенням зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 №1), у зв`язку з відрахуванням зі штату Рівненського окружного адміністративного суду судді Гудими Н.С., призначено повторний автоматизований розподіл справи №460/390/25.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи №460/390/25 визначено суддю Друзенко Н.В.

Ухвалою суду від 03.03.2025 прийнято адміністративну справу №460/390/25 до провадження судді Рівненського окружного адміністративного суду Друзенко Н.В.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що звернулась до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак отримала відмову з підстав не підтвердженням права на зниження пенсійного віку, оскільки періоди проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, які підтверджуються довідкою органу місцевого самоврядування, не були зараховані через відсутність трудової книжки. Наголошує, що Порядком №22-1 не передбачено, що для підтвердження факту проживання обов`язковою умовою є наявність трудової книжки. За наведеного вказує, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є протиправними, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити повністю.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у поданому відзиві на позовну заяву вказує, що рішення №87 від 12.11.2024 про відмову позивачу у призначенні пенсії є правомірним, оскільки «термін знаходження» у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не підтверджено. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідженням письмових доказів, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Озерці Володимирецького району Рівненської області та є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим 11.12.1997 Рівненською облдержадміністрацією.

Відповідно до довідки 02-24 №393 від 06.03.2024 виданої виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради Вараського району Рівненської області, ОСОБА_1 дійсно проживала в смт Рафалівка Вараського району Рівненської області з 13.12.1983 по 28.08.1987 та з 01.07.1988 по 22.02.1992. Підстава видачі: будинкова книга.

Згідно з відмітками у паспорті серії НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання позивача в м.Кузнецовськ з 10.03.1992, з 24.09.1996 (за іншою адресою), з 05.11.2002 (за іншою адресою).

Відповідно до довідки №62 від 11.02.2024 виданої Департаментом соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області, ОСОБА_1 дійсно була зареєстрована в м. Вараш Рівненської області з 10.03.1992 по 23.04.1993, з 07.05.1993 по 05.11.2002 та з 05.11.2002 по теперішній час. Підстава: витяг з реєстру територіальної громади №883/02 від 11.03.2024.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, місто Вараш та смт Рафалівка Вараського (Володимирецького) району Рівненської області до 01.01.2015 відносилися до зони посиленого радіологічного контролю.

06.11.2024 позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №87 від 12.11.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки період проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не підтверджено.

У вказному рішенні зазначено про те, що страховий стаж особи становить 26 років 10 місяців 7 днів. Період проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю становить 20 років 10 місяців 29 днів (з 01.04.1993 по 02.01.2002, з 05.11.2002 по 31.12.2014).

До проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю не зараховано періоди з 26.04.1986 по 28.08.1987 та з 01.07.1988 по 22.02.1992 відповідно до довідки 02-24 №393 від 06.03.2024; з 10.03.1992 по 31.03.1993 відповідно до довідки №62 від 11.02.2024, так як за відсутності трудової книжки, дані періоди проживання не підтверджуються роботою або навчанням.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-ІV. Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Згідно з абзацом шостим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Таким чином, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі вказаних абзаців пункту 2 статті 55 Закону №796-XII, є факт проживання та/або праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення, тобто у III зоні, протягом трьох років з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року, або ж у зоні посиленого радіоекологічного контролю, тобто у IV зоні, протягом чотирьох років з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року. При цьому, особам, які проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки, а особам, які додатково проживали в зоні посиленого радіоекологічного контролю в період з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 у справі №205/4589/16-а та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається зі змісту пункту другого статті 55 Закону №796-XII, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіоекологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Оскільки, пенсійний вік особи може бути знижено лише за однією підставою, передбаченою статтею 55 Закону №796-XII, то період проживання та/або роботи особи в зоні гарантованого добровільного відселення не підлягає включенню в період проживання та/або роботи такої особи в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Саме такий правовий висновок міститися у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 по справі №556/1172/17.

Так, за правилами частини другої статті 55 Закону №796-XII, пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.

Позивачем визначено підставу зниження пенсійного віку проживання у зоні посиленого радіологічного контролю.

Судом встановлено, що в період часу з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року позивач дійсно проживала в населеному пункті, який віднесено до зони посиленого радіологічного контролю, а саме відповідно до довідки 02-24 №393 від 06.03.2024 підтверджується період проживання, зокрема з 13.12.1983 по 28.08.1987.

Відтак, до позивача застосовується початкова величина зниження пенсійного віку 2 роки.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №22-1).

Вказаний порядок прийнято відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (доповнено згідно з Постановою Пенсійного фонду №33-1 від 25.11.2021), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження;

посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»);

Відтак, механізм реалізації права, передбаченого законом, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» чітко передбачений Порядком №22-1.

З аналізу наведених норм слідує, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи є (1) довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) та (2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, при цьому для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності.

Суд враховує, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Приписами пункту 4 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

У позовній заяві позивачем зазначено, що вона станом на 01.01.1993 пропрацювала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що стало підставою для видачі посвідчення потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи саме 3 категорії. Документи, які підтверджують роботу в зоні гарантованого добровільного відселення та послугували підставою для отримання такого посвідчення (трудова книжка) не збереглися.

Суд зауважує, що в силу частини другої статті 55 Закону №796-XII, позивачем визначено підставу зниження пенсійного віку проживання у зоні посиленого радіологічного контролю.

При цьому, суд повторює, що Порядком №22-1 визначено, що при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-XII для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи посвідчення подається за наявності.

За наведеного, суд критично оцінює зазначення відповідачем у спірному рішенні, що до заяви додано посвідчення потерпілого 3 категорії, в той час як, згідно з наданих довідок особа проживала в зоні посиленого радіологічного контролю (4 зона); документи про проживання у зоні гарантованого добровільного відселення (3 зона) не надано.

Обставини щодо наявності у позивача необхідного страхового стажу та досягнення відповідного віку, не є спірними.

У спірному рішенні відповідача вказано, що період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю становить 20 років 10 місяців 29 днів (з 01.04.1993 по 02.01.2002, з 05.11.2002 по 31.12.2014). До проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю не зараховано періоди з 26.04.1986 по 28.08.1987 та з 01.07.1988 по 22.02.1992 відповідно до довідки 02-24 №393 від 06.03.2024; з 10.03.1992 по 31.03.1993 відповідно до довідки №62 від 11.02.2024, так як за відсутності трудової книжки, дані періоди проживання не підтверджуються роботою або навчанням.

Судом встановлено, що архівною довідкою виконавчого комітету Вараської міської ради підтверджується, що позивач з 11.03.1992 по 31.01.1993 працювала помічником вихователя в дитячому садку №1.

Відповідно до довідки №509 від 27.09.2024 виданої АТ «НАЕК «Енергоатом» філії «ВП «Рівненська АЕС», позивач 01.04.1993 прийнята на роботу помічником вихователя в дитячий садок №1, звільнена з 02.01.2002.

Таким чином, відповідачем враховано тільки ті періоди проживання ОСОБА_1 в зоні посиленого радіоекологічного контролю, які підтверджуються даними про роботу у цій зоні. Інші періоди проживання, які зазначені в довідках органу місцевого самоврядування не враховано «так як за відсутності трудової книжки, дані періоди проживання не підтверджуються роботою або навчанням».

Такі дії пенсійного органу суд вважає повністю безпідставними з огляду на таке.

Суд наголошує, що Порядком №22-1 чітко визначено, що для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання (щодо декларування та реєстрації місця проживання) та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

Тобто, документами, які підтверджують періоди проживання є саме довідка органу місцевого самоврядування (або ж відомості про декларування та реєстрації місця проживання).

Отже, орган Пенсійного фонду при визначенні права особи на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ має враховувати періоди проживання особи на території зон радіоактивного забруднення, які вказані в довідці органу місцевого самоврядування.

Водночас, дані трудової книжки (дані про роботу або навчання) не підтверджують відомості про період(и) проживання особи у забрудненій зоні, а підтверджують саме період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення.

Порядком №22-1 не передбачено, що для підтвердження періодів проживання у відповідній зоні, обов`язковою умовою є наявність трудової книжки.

Пунктом 4.7 розділу IV Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отже, у випадку виникнення сумніву щодо достовірності відомостей у наданих особою документах, орган, що призначає пенсію, вправі проводити перевірки, однак не наділений повноваженнями на власний розсуд зараховувати чи не зараховувати періоди проживання, які зазначені в довідці органу місцевого самоврядування.

Таким чином, зазначення відповідачем у рішенні про відмову у призначенні пенсії про те, що за відсутності трудової книжки, спірні періоди проживання не підтверджуються роботою або навчанням є безпідставними.

Як встановлено судом, відповідно до довідки 02-24 №393 від 06.03.2024 позивач проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю з 13.12.1983 по 28.08.1987 (1 рік 4 місяці 3 дні з 26.04.1986) та з 01.07.1988 по 22.02.1992 (3 роки 7 місяців 22 дні). Відповідно до довідки №62 від 11.02.2024 позивач проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю з 10.03.1992 по 23.04.1993 (9 місяців 23 дні по 01.01.1993, 1 рік 1 місяць 14 днів загалом), з 07.05.1993 по 05.11.2002 (9 років 5 місяців 30 днів) та з 05.11.2002 (12 років 1 місяць 28 днів по 01.01.2015).

Тобто, період проживання позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 5 років 9 місяців 17 днів. Загальний період проживання у цій зоні становить 27 років 9 місяців 4 дні.

В сукупності вищенаведеного, матеріалами справи підтверджено, що період проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить більше 4 необхідних років (5 років 9 місяців 17 днів).

Оскільки, станом на 01.01.1993 позивач прожила на території зони посиленого радіоекологічного контролю більше 4 років, її пенсійний вік відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягає зниженню з розрахунку: 2 роки початкова величина та додатково 1 рік за 3 роки проживання, тобто максимально на 5 років.

За наведеного, суд дійшов висновку, що матеріалами справи в повній мірі підтверджується право позивача на зниження пенсійного віку на 5 років максимально.

Обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є досягнення особою відповідного віку.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.

За наведеного, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 5 років, достатній вік позивача для призначення пенсії має становити 55 років (60-5).

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, 55 річного віку досягла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд враховує, що відповідно до пункту 1.7 розділу I Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Позивач звернулась за призначенням пенсії 06.11.2024, тобто в місяць досягнення пенсійного віку.

Тому, вказана умова щодо досягнення необхідного віку є дотриманою.

Одночасно суд зауважує, що також обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

За наведеного, з урахуванням зменшення на 5 років, достатній страховий стаж позивача для призначення пенсії має становити 26 років (31-5).

Відповідач у рішенні про відмову у призначенні пенсії вказав, що страховий стаж позивача становить 26 років 10 місяців 7 днів, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком стажу.

Таким чином, у позивача наявний необхідний страховий стаж (у т.ч. з урахуванням зменшення пенсійного віку на 5 років), а тому вказана умова також є дотриманою.

За наведеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особа, яка станом на 01.01.1993 прожила на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років, а також прожила достатню кількість років в цій зоні для зменшення пенсійного віку на 5 років максимально.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням №87 від 12.11.2024 безпідставно та не правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Суд повторює, що відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до пункту 1.7 розділу I Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Тому, в даному випадку пенсія підлягає призначенню з 22.11.2024 - тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, оскільки звернення за пенсією відбулося в місяць досягнення пенсійного віку (55 років).

Відповідно пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10 розділу IV Порядку №22-1).

Зміст викладених положень надає можливість зробити послідовний висновок про те, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок), незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.

Після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, тобто територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, тобто, територіальному органу Пенсійного фонду України, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Відповідно до фактичних обставин справи, заяву про призначення пенсії позивач подала до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Тому, нарахування та виплату пенсії проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання/перебування особи. За наведеного, суд вважає помилковим зазначення позивачем про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплачувати їй пенсію.

За наведеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для належного захисту порушеного права позивача, шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача та зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22.11.2024.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №87 від 12.11.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 з 22.11.2024 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області суму судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 06 березня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, буд.22,м. Вінниця,Вінницька обл.,21005, ЄДРПОУ/РНОКПП 13322403)

Суддя Н.В. Друзенко