Справа № 580/9668/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Гайдаш В.А., Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року Справа № 580/9668/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до? Головного управління Пенсійного фонду України

в Одеській області

третя особа, яка не??????????? Головного управління Пенсійного фонду України?в

заявляє самостійних??????????? Черкаській області

вимог щодо предмета?

спору на стороні?

відповідача

про??????????? ????????????????????????????? визнання протиправними та скасування рішення,?

???????????????????????? зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області(далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати відмову відповідача від 17.09.2024 №20 про відмову у перерахунку пенсії позивача;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному ст. 39 Закону України?Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб установленим на 01 січня відповідного календарного року, з 09.09.2024.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що?з 17 липня 2018 року (з дня прийняття Конституційним Судом України рішення N 6-р/2018) позивач має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 01 січня календарного року відповідно до?статті 39 Закону N 796-XII?(із урахуванням строків звернення до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів).?

Суд також врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у зразковій справі N 240/4937/18 та від 04.04.2024 у справі N?240/19227/21.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову якою у задоволені адміністративного позову - відмовити повністю, стверджуючи, що ч.2?ст. 39 Закону № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»?не?передбачає встановлення виплати підвищення пенсії, непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення.

Також Апелянт стверджував, що позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону Nє1788, оскільки станом на 11 жовтня 2017 року його спеціальний стаж був меншим ніж 26 років 06 місяців.

З цих та інших підстав, на думку Апелянта, рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2024 та від 10.01.2025 було відкрито апеляційне провадження, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1?ст. 308 КАС України?суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_1 .

Позивач проживає у с. Княжа Звенигородського району Черкаської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого?постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про здійснення їй нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбаченою?ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб установленим на 01 січня відповідного календарного року.

Відповідач рішенням від 17.09.2024 №20 відмовив у перерахунку пенсії позивача, оскільки підвищення до пенсії як особі, яка проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному?статтею 39 Закону .

Позивач, вважаючи порушеним своє право на отримання підвищення до пенсії, передбаченого?ст. 39 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані?Конституцією України,?Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ?(далі - Закон № 796-ХІІ), «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 № 791а-ХІІ (далі - Закон № 791а-ХІІ).

Так, відповідно до частини другої?статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені?Конституцією?та законами України.

Статтею 16 Конституції України?передбачено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Закон № 796-ХІІ визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Стаття 39 Закону № 796-ХІІ?у редакції, чинній до 1 січня 2015 року, передбачала, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

28 грудня 2014 року прийнято?Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VII?(далі - Закон № 76-VIII), який набрав чинності 01 січня 2015 року та п.п. 7 п. 4 розділу І якого внесено зміни до?Закону № 796-ХІІ?шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.

01 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 04.02.2016 № 987-VIII, яким до Закону № 796-ХІІ включено статтю 39 такого змісту:

«Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України».

Разом з тим,?рішенням Конституційного Суду України від 17.07. 2018 № 6-р/2018 визнано такими, що не відповідають?Конституції України, зокрема, п.п. 7 п. 4?розділу І Закону № 76-VІІІ. Вирішено, що положення п.п. 7 п. 4?розділу І Закону № 76-VІІІ?визнані неконституційними та втрачають чинність з дня?ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За змістом ч.ч 2 і 3?ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають?Конституції України?або якщо була порушена встановлена?Конституцією України?процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.?Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

При цьому,?Закон № 796-ХІІ?не регламентує питання поділу території на відповідні зони, режим їх використання та охорони, умови проживання та роботи населення, господарську, науково-дослідну та іншу діяльність у цих зонах тощо.

Зазначені правовідносини, зокрема питання поділу території на відповідні зони, врегульовано?Законом України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 № 791а-ХІІ?(далі - Закон № 791а-ХІІ), ст. 2 якого визначає категорії зон радіоактивного забруднення.

Частина 1 цієї статті у редакції, чинній до 1 січня 2015 року, визначала чотири зони радіоактивного забруднення, а саме:

1) зона відчуження;

2) зона безумовного (обов`язкового) відселення;

3) зона гарантованого (добровільного) відселення;

4) зона посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до ч.ч. 2, 3?ст. 2 Закону № 791а-ХІІ?повноваження щодо установлення меж цих зон, визначення переліку населених пунктів, які відносяться до конкретної зони радіоактивного забруднення, делеговані Кабінету Міністрів України.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, затверджено постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 року № 106.

Пунктом 2?розділу І Закону № 76-VІІІ?у?ст. 2 Закону № 791а-ХІІ?внесено зміни, якими абз. 5 ч. 2?ст. 2 цього Закону?виключено. Зазначені зміни набрали законної сили з 1 січня 2015 року.

Отже, з 1 січня 2015 року?стаття 2 Закону № 791а-ХІІ?визначає такі категорії зон радіоактивного забруднення територій:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов`язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/км2 та вище, або стронцію від 3,0 Кі/км2 та вище, або плутонію від 0,1 Кі/км2 та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/км2, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/км2, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/км2, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Таким чином, з 1 січня 2015 року зона посиленого радіоекологічного контролю виключена з переліку зон радіоактивного забруднення територій, визначених?Законом № 791а-ХІІ.

Законом № 76-VIII?виключено також?статтю 23 Закону № 796-ХІІ, яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Водночас,?Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018, яке стало однією з підстав звернення позивача до суду із цим позовом, визнано такими, що не відповідають?Конституції України? (є неконституційними), зокрема, підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I?Закону № 76-VIII.

В свою чергу, зміни, внесені?Законом № 76-VIII?до?Закону № 791а-ХІІ, неконституційними не визнавались.

Отже, чинна на час виникнення спірних правовідносин редакція?ст. 2 Закону № 791а-ХІІ?не змінювалась, не виключалась іншими законами та не визнавалась неконституційною.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз наведених правових норм надає підстави стверджувати, що з 17.07.2018 відновила дію редакція статті 39?Закону, яка була чинною до 01.01.2015. Відтак з моменту?ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17.07.2018 № 6-р/2018?відновлено право відповідної категорії осіб на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у зразковій справі № 240/4937/18, щодо якої ця справа №580/9668/24 є типовою.

Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що відповідно до?рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 року № 6-р/2018?та?ст. 39 Закону № 796-ХІІ?із 17.07.2018 особа має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено статтею 39?Закону, а не Постановою №1210, яка є актом нижчої юридичної сили у порівнянні із Законом.

Твердження Апелянта про те, що починаючи з 01.01.2016 ст. 39 Закону Nє796 діє в редакції Закону Nє 987-VIII, яка передбачає встановлення доплати виключно громадянам, які працюють в зоні відчуження, колегія суддів вважає необґрунтованим та до уваги не приймає з огляду на викладене вище.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судова колегія відзначає, що Позивач дійсно проживає у с. Княжа Звенигородського району Черкаської області,тобто в зоні гарантованого добровільного відселення та є непрацюючим пенсіонером, а отже в цьому випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для нарахування йому підвищення до пенсії.

Водночас, колегія суддів зазначає, що????06.12.2016 був прийнятий?Закон № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що набрав чинності 01.01.2017.

Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим?Законом?не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

Отже, норма пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIIІ (в частині інших виплат, щодо яких не застосовується мінімальна заробітна плата як розрахункова величина) поширюється на підвищення (доплату) до пенсій непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, а відтак розмір підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам на підставі?статті 39 Закону № 796-ХІІ??встановлюється із застосуванням як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня відповідного календарного року, а не мінімальної заробітної плати.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 04 квітня 2024 року у справі №?240/19227/21.

Згідно з частиною п`ятою?статті 242 КАС України?при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.09.2024 №20 та наявність правових підстав для його скасування .

Відтак, позовні вимоги в цій частині сформовані вірно та суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку при їх задоволенні.

Доводи Апелянта щодо відсутності у Позивача право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону Nє1788, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказані обставини не належать до предмету розгляду безпосередньо у цій справі.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги правові висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, доводи апеляційної не спростовують висновків суду і Апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 05 березня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев