Справа № 380/6747/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року Справа № 380/6747/24 пров. № А/857/30576/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року (суддя Хома О.П., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУПФ-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУПФ-2) в якому просив:

визнати протиправними дії ГУПФ-2 щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), скасувати рішення ГУПФ-2 від 15.02.2024 №43 (далі Рішення) щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV;

зобов`язати ГУПФ-1 зарахувати період роботи з 16.03.1983 по 08.04.1983 в Яворівській центральній районній лікарні на посаді завідувача фельдшерським пунктом, період військової служби з 12.04.1983 по 16.01.1997, період роботи з 14.03.1997 по 06.10.2004 на посаді начальника урологічного відділення, лікаря ендокринолога та лікаря-уролога до спеціального стажу роботи у сфері охорони здоров`я відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі Перелік №909), призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано Рішення ГУПФ-2 щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії. Зобов`язано ГУПФ-1 зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII), періоди роботи з 16.03.1983 по 08.04.1983 в Яворівській центральній районній лікарні на посаді завідувача фельдшерським пунктом, період військової служби з 12.04.1983 по 16.01.1997, період роботи з 14.03.1997 по 06.10.2004 посаді начальника урологічного відділення, лікаря ендокринолога та лікаря уролога до спеціального стажу роботи у сфері охорони здоров`я відповідно до Переліку №909. Зобов`язано ГУПФ-1 нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги вказує, що проходження військової служби в Збройних силах не зараховується до стажу роботи за вислугу років. Вказує, що Переліком №909 не передбачено права на пенсію за вислугу років для начальників відділень. Звертає увагу на те, що ГУПФ-1 не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у перерахунку пенсії, а тому відсутні підстави для задоволення вимог про зобов`язання ГУПФ-1 зарахувати позивачу до страхового стажу спірні періоди його роботи.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що періоди роботи позивача на посадах, передбачених «Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі Перелік №909), в закладах та установах незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ мають зараховуватись до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Такі висновки суду першої інстанції, по суті спору відповідають встановленим обставинам справи, однак вказане судове рішення не може бути залишено без змін, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ-1 у зв`язку із призначенням з 21.12.2023 пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 від 19.03.1983 серії НОМЕР_1 (далі Трудова книжка), останній працював:

- з 17.03.1983 по 08.04.1983 в Яворівській центральній районній лікарні на посаді завідувача фельдшерським пунктом;

- з 12.04.1983 по 16.01.1997 - служба у Збройних Силах;

- з 14.03.1997 по 06.10.2004 на посаді начальника урологічного відділення, лікаря ендокринолога та лікаряуролога.

- з 21.04.2005 на посаді лікаря уролога.

08.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ-1 із заявою про перерахунок стажу, а також нарахування та виплату йому грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУПФ-2, Рішенням якого позивачу відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку з відсутністю права на перерахунок. Зазначено, що cтраховий стаж позивача становить 40 років 2 місяці 19 днів (з них на посаді працівника охорони здоров`я 18 років 8 місяців 11 днів).

Підставою відмови у перерахунку стажу, а також нарахуванні та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV стало не зарахування відповідачем до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 в Яворівській центральній районній лікарні на посаді завідувача фельдшерським пунктом, період військової служби у Збройних Силах та на посаді начальника урологічного відділення, лікаря ендокринолога та лікаря-уролога.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом №1788-XII та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до вимог статті 2 Закону №1788-XII цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

В силу приписів статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону №1788-ХІІ обумовлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 цього Закону.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно положення частини другої статті 7 Закону №1788-ХІІ, пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Отже, особливістю пенсії за вислугу років, є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

За змістом частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно вимог частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058).

Статтею 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач працював з 16.03.1983 по 08.04.1983 в Яворівській центральній лікарні на посаді завідувача фельдшерським пунктом, з 12.04.1983 по 16.01.1997 проходив військову службу, з 14.03.1997 по 06.10.2004 працював на посаді начальника урологічного відділення, лікаря ендокринолога та лікаря уролога, які ГУПФ-2 не зарахував до спеціального стажу.

Розділом 2 Переліку №909 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) наступних закладів охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

При цьому, за змістом примітки 3 до Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01.01.1992, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

На момент роботи позивача протягом спірних періодів, які не визнаються відповідачем, діяла Постанова Ради Міністрів СРСР «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та сільського господарства» від 17.12.1959 №1397, якою був затверджено Перелік установ, організацій та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Пунктом 1 розділу 2 цього Переліку закріплено, що право на пенсію за вислугу років мали лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушери, масажисти, лаборанти та медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори, які працювали в наступних лікувально-профілактичних закладах, закладах охорони материнства і дитинства, санітарно-профілактичних установах: лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії; амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги та переливання крові, медсанчастини, здоровпункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).

Отже, аналізуючи наведені норми, періоди роботи позивача на посадах, передбачених Переліком №909, в закладах та установах незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ мають зараховуватись до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Посади, на яких працював позивач згідно з записами Трудової книжки, відповідають посадам, визначеним Переліком №909 та відповідно передбачають право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ та підлягають зарахування до страхового стажу особи.

Щодо зарахування до спеціального стажу позивача період проходження військової служби з 12.04.1983 по 16.01.1997, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з записами Трудової книжки позивач 08.04.1983 був звільнений із займаної посади завідувача фельдшерського пункту у зв`язку з призовом до армії та з 12.04.1983 по 16.01.1997 проходив військову службу.

У подальшому, після закінчення проходження військової служби з 14.03.1997 позивача було прийнято на посаду начальника урологічного відділення.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Абзацом 2 частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що обов`язковою умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до спеціального стажу роботи, є, зокрема, робота особи за професією або на посаді, що дає право на призначення такої пенсії, на момент призову на строкову військову службу.

Водночас, частиною третьою статті 36 Кодексу Законів про працю було передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу.

Апеляційний суд зазначає, що згідно з записами Трудової книжки позивача, на момент призову на строкову військову службу працював на посаді завідуючого фельдшерським пунктом Яворівської центральної районній лікарні, тобто на посаді, яка давала право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я, і саме з підстав призову на військову службу він був звільнений з займаної посади.

Крім того, відомості з Трудової книжки, які підтверджують, що позивач працював в оспорювані періоди роботи у відповідних установах, відповідачами не спростовані.

З урахуванням установлених обставин та аналізу вищенаведених норм законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем протиправно не зараховано позивачу період його роботи на посаді на посаді завідувача фельдшерським пунктом з 17.03.1983 по 08.04.1983, період проходження військової служби з 12.04.1983 по 13.06.1997, з 14.03.1997 по 06.10.2004 на посаді начальника урологічного відділення, лікаря ендокринолога та лікаря уролога до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 24 квітня 2019 року по справі №450/3061/16-а, 9 вересня 2020 року у справі №423/2537/16-а.

Відповідно до п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е», - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 «Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги» (далі Порядок №1191).

Згідно з пунктом 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-XII, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Переліком №909.

Пункт 5 Порядку №1191 передбачає, що грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 1 жовтня 2011 року, призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - і «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Із системного аналізу наведених вище норм вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і вихід на пенсію саме з цих посад у закладах та установах державної і комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII. Наявність такої гарантії спонукає осіб працювати саме в установах державної або комунальної форми власності і набувати необхідний стаж у зазначених установах.

Отже, особа має дотриматись таких вимог:

- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її, право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

Наведені висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, які наведені в постанові від 15 червня 2022 року у справі №200/854/19-а.

Підсумовуючи викладене, стаж позивача на посаді працівника охорони здоров`я, що дає право на призначення пенсії на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII сукупно становить більше, ніж 35 років, що є достатнім для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, позивач не отримував будь-яку пенсію, така йому призначається вперше, відтак суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги щодо нарахування та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення, підлягає задоволенню.

Щодо доводів скаржника, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо покладання на ГУПФ-1 зобов`язання зарахувати позивачу до страхового стажу спірні періоди його роботи, оскільки ним не здійснювався розгляд заяви позивача, не приймалось рішення про відмову у перерахунку пенсії, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1), (зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846; далі Порядок №22-1).

30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за №339/35961 (далі Постанова №25-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що суд першої інстанції помилково зобов`язав ГУПФ-1 зарахувати спірні періоди роботи позивача до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1058-IV.

З матеріалів справи видно, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУПФ-2, Рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Отже, дії зобов`язального характеру щодо перерахунку пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав відповідні документи для призначення пенсії (ГУПФ-2).

Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються із постановами Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23 в частині розглядуваного питання.

Відтак, суд першої інстанції помилково зобов`язав ГУПФ-1 зарахувати періоди роботи позивача до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. Виходячи з викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскаржуване судове рішення слід змінити в цій частині шляхом зобов`язання ГУПФ-2 зарахувати спірні переіоди роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 317 КАС зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права під час ухвалення судового рішення.

Керуючись статтями 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення, у такій редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, періоди роботи з 16.03.1983 по 08.04.1983 в Яворівській центральній районній лікарні на посаді завідувача фельдшерським пунктом, період військової служби з 12.04.1983 по 16.01.1997, період роботи з 14.03.1997 по 06.10.2004 посаді начальника урологічного відділення, лікаря ендокринолога та лікаря-уролога до спеціального стажу роботи у сфері охорони здоров`я відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.».

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич