Справа № 420/33549/23
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/33549/23

Перша інстанція: суддя Свида Л.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

при секретарі судового засідання Коблова А.О.,

за участю представника апелянта Лоскутова В.С.,

представника позивача Щеглова В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року по справі за позовною заявою Державного підприємства «Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут морського флоту України з дослідним виробництвом» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

01.12.2023 року Державне підприємство «Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут морського флоту України з дослідним виробництвом» (далі ДП НДПКІМФ) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило визнати недійсними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

від 08.06.2023 року:

- № 13236/15-32-07-08, яким збільшено ПДВ на загальну суму 345 861,00 грн, у тому числі за основним платежем на суму 308 208,00 грн та штрафними санкціями 37 653,00 грн;

- №13238/15-32-07-08, яким визначено земельний податок з юридичних осіб за 2021-2022 роки на суму 1 371 395,00 грн;

- № 13242/15-32-07-08, яким нараховано штрафні санкції у розмірі 116 409,00 грн за нереєстрацію податкових накладних;

від 09.06.2023 року:

- № 13409/15-32-24-06, яким визначено військовий збір на загальну суму 50 487,22 грн, в т.ч. за основним платежем 41 818,44 грн, штрафними санкціями 6 158,16 грн та пенею 2 510,62 грн;

- № 13401/15-32-24-06, яким збільшено ПДФО на суму 1 470 717, 96 грн, у т.ч. за

основним платежем на суму 1 158 880,14 грн, штрафними санкціями 239 900,53 грн та пенею 71 937,29 грн;

- № 13413/15-32-24-06, яким нараховано штрафні санкції у розмірі 1 020,00 грн за

несвоєчасне подання податкової звітності з ПДФО.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ДП «УКРНДІМФ» не є власником або користувачем земельних ділянок, а тому не є платником земельного податку. Позивач також не згоден з висновками про заниження ПДВ, оскільки контролюючим органом не враховано, що згідно договорів, укладених Фондом державного майна України, як уповноваженим органом, у відповідності до вимог Закону України «Про оренду державного і комунального майна», на передачу в оренду нерухомого майна, яке знаходиться у ДП «УКРНДІМФ» на праві господарського відання, частина орендної плати утримувалась та перераховувалась орендаторами до державного бюджету (70% орендної плати), частина - 30% перераховувалась на рахунки позивача. Податкова служба не врахувала той факт, що безпосередньо покупцем (орендатором) балансоутримувачу передається виключно 30% орендної плати, інші грошові кошти (70%) направляються до Державного бюджету, а ніяким чином не на рахунки підприємства, в зв`язку із чим підлягає нарахуванню ПДВ лише на суму орендної плати, виходячи з приписів статті 188 ПКУ, - саме на ту суму, яка надходить на рахунки підприємства, а саме на 30% орендної плати. Крім того, податкова служба не звернула увагу, що саме орендарями самостійно перераховувався ПДВ на суму орендної плати (70%). Щодо суми заборгованості по заробітній платні позивач не заперечує цього факту, однак зазначає про скрутне фінансове становище. При цьому, утримання та перерахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору можливо виключно при оплаті фактично такої заробітної платні і тільки при умові наявність такої фінансової можливості оплатити заробітну плату. Також позивач зазначає, що в несплаті заробітної плати та податків не має умисних дій. Щодо тверджень податкового органу про використання пального водієм для власних потреб з підстав його придбання у вихідні дні, позивач зазначає що ці висновки є необґрунтованими, використання палива підприємством підтверджується подорожніми листами та не доведено його використання водієм для власних потреб. Сам факт закупівлі бензину у вихідний день - не є безумовною підставою використання такого бензину водієм.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи про необґрунтованість доводів позивача, у зв`язку з чим вважав правомірними висновки актів перевірок та законними податкові повідомлення-рішення, які прийняті за результатами таких перевірок.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області:

№13238/15-32-07-08 від 08.06.2023 року повністю,

№13401/15-32-24-06 від 09.06.2023 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями - 9934,94 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 125 006,01 грн,

№13409/15-32-24-06 від 09.06.2023 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору за податковими зобов`язаннями - 678,89 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2044,20 грн,

№13242/15-32-07-08 від 08.06.2023 року в частині застосування штрафу на суму 111 909,00 грн за не реєстрацію податкових накладних на загальний обсяг постачання без ПДВ на суму 37720 грн та на загальну суму ПДВ 220775,00 грн,

№13236/15-32-07-08 від 08.06.2023 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями 278 428,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 34 675,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зокрема, апелянт наголосив, що судом першої інстанції не враховано, що ДП «УКРНДІМФ» як балансоутримувач надавав послуги з оренди нерухомого майна. Згідно умов договорів оренди 70% орендної плати орендар перераховує до державного бюджету, 30% - балансоутримувачу. Відповідно до ст.322 ЦК України на позивача покладено обов`язок з утримання майна. Як орендар він здійснює компенсацію витрат за користування нерухомим майном. Отже, позивач мав нараховувати та сплачувати ПДВ за весь розмір орендної плати, а не лише на суму, що складає 30% від оренди. Крім того, умовами типового договору оренди, затвердженого постановою Кабміну України, визначена відмінність термінів «нарахування ПДВ» та «перерахування орендної плати до державного бюджету». У договорах до 2020 року вказано, що «нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством». Тільки після цього «орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця…». З 2020 року у договорах оренди прямо передбачено, що ПДВ сплачує балансоутримувач від повної суми оренди (п.3.4 договору). Апелянт зазначає, що відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України операції з оренди нерухомого майна є операціями з постачання послуг. За операцією по постачання послуг з оренди державного майна податкові зобов`язання з ПДВ визначає платник ПДВ балансоутримувач на дату першої події (дату зарахування коштів від орендаря або на дату оформлення документу, якій містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення). Тобто ДП «УКРНДІМФ» як балансоутримувач державного нерухомого майна на дату виникнення податкових зобов`язань мав виписати податкову накладну на всю суму орендної плати, яка підлягає розподілу, незалежно від того, чи орендар сам буде розподіляти суму орендної плати, чи вся суму орендної плати ним буде перераховано а поточний рахунок орендодавця.

Щодо наступного податкового порушення, апелянт зазначає, що судом не надано належної оцінки тому факту, що ДП «УКРНДІМФ» є землекористувачем, у 2021-2022 роках декларував наявність земельних ділянок та їх площу, проте не виконав свій обов`язок зі сплати земельного податку. Апелянт вважає безпідставними посилання позивача на податкову консультацію щодо сплати земельного податку власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці, права на яку у такої особи не оформлені, затверджену наказом Мінфіну України від 06.07.2018 № 602, згідно якої при переході права власності на будівлі, споруду податок на земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п.287.6 ст.287 ПК України). Перевіркою встановлено, що ДП «УКРНДІМФ» отримано право постійного користування земельною ділянкою раніше, ніж набрали чинності ЗК України, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Закон України «Про Державний земельний кадастр».

Апелянт також наголошує на правомірності висновків контролюючого органу про заниження позивачем ПДФО на суму 9 934, 94 грн та військового збору внаслідок неутримання такого податку з доходу водія ОСОБА_1 . В ході перевірки встановлено, що водій ОСОБА_1 закупав бензин А-95 для заправки службового автотранспорту автомобілю Volkswagen Caddy, державний номер НОМЕР_1 , протягом 2017 2021 років у вихідні дні. Оскільки у вихідні дні зазначений автомобіль знаходився у гаражі на території ДП «УКРНДІМФ» та подорожні листи у ці дні не виписувались, витрачені кошти на придбання палива контролюючий орган вважав додатковим благом водія ОСОБА_1 , з якого позивач мав утримати ПДФО та військовий збір. Апелянт зазначає, що позивач не скористався правом, визначеним абз.2 п.44.6 ст.44, п.86.7 ст.87 ПК України, для надання в ході перевірки документів, що підтверджують використання автомобіля в службових цілях та обліку списання палива (подорожні листи та інші документи, що передують їх складанню, наприклад, наказ на відрядження, завдання водієві напередодні робочого дня, де відображається інформація про залишки палива в баку автомобіля на кінець робочого тижня та на початок наступного робочого тижня з урахуванням заправки автомобіля у передуючий йому вихідний день), також не обґрунтував факти заправки автомобіля у вихідні дні особливими потребами (підготовка до поїздки, відрядження, робочий день водія, ненормований робочий час тощо).

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що Державне підприємство «Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут морського флоту України з дослідним виробництвом» перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області.

Головним управлінням ДПС в Одеській області в період з 07.02.2023 року по 27.02.2023 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка Державного підприємства «Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут морського флоту України з дослідним виробництвом» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2022 року, за результатами якої 13.02.2023 року складений акт №4257/15-32-07-08/01126996.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 193.1 ст. 193, п. 194.1 ст. 194, пп. 197.1.2 п. 197.1 ст. 197, п. 199.1 - п. 199.5 ст. 199 ПК України, пп. 2, 4, 5, 6 п. 3, пп. 6 п. 4. р. V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, що призвело до заниження податку на додану вартість в розмірі 317 416 грн;

- п. 201.1, 201.7, 201.10 ст. 200 Податкового кодексу України в частині не складання і не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, податкових накладних на загальну суму 229 775 грн;

- п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 200 Податкового кодексу України в частині не своєчасної реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПКУ для такої реєстрації, податкових накладних на загальну суму 268 992 грн;

- ст. 206 Земельного кодексу України, п. 36.1 ст. 36, п. 269.1 ст. 269, пп. 270.1.1 ст. 270, пп. 271.1 ст. 271, п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України в частині не нарахування та не сплати за 2021 - 2022 роки земельного податку на загальну суму 1 246 723 грн;

- ст. 24 Закону України «Про оплату праці» в частині періодичності виплати заробітної плати, а саме несвоєчасної виплати заробітної плати за вересень 2021 - грудень 2022. Станом на 31.12.2022 року на підприємстві існує заборгованість по заробітній платі на суму 2 228 024,69 грн;

- ст.51, п.119.1 ст.119, пп. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України в частині не відображення відомостей про доходи громадян, виплачених на користь фізичних осіб підприємців за ознакою доходу « 157». Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за ІІІ квартал 2018 року № від 12.11.2018 року надано з порушенням встановлених строків. Граничний термін подання податкового розрахунку 09.11.2018 року (фактично надано податковий розрахунок 12.11.2018). Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І квартал 2020 року № від 18.05.2020 року надано з порушенням встановлених строків. Граничний термін подання податкового розрахунку 12.05.2020 року (фактично надано податковий розрахунок 18.05.2020);

- порушення встановленого порядку заповнення Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за ІІІ, ІV квартали 2021 року, та І, ІІ, ІІІ, ІV квартали 2022 року в частині відображення сум виплаченого доходу, у вигляді заробітної плати, усім працівникам, за ознакою доходу « 101». При цьому фактично заробітна плата не виплачувалась;

- пп. 14.1.54, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 127.1 ст. 127, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, п. 163.1 ст. 163, пп. 168.1.1, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176, підпункт «г» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України в частині не перерахування податку на доходи фізичних осіб за вересень 2021 - грудень 2022 року у сумі 1 148 945,2 грн, неутримання податковим агентом ДП «УКРНДІМУ» податку на доходи фізичних осіб у сумі 9 934,94 грн за 2017-2021 роки, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 1 158 880,14 грн.;

- пп. 1.3, пп. 1.4, пп. 1.5 п. 16.1 підрозділу 10 розділу XX, пп. 162.1.1, пп. 162.1.2, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1, пп. 163.1.2 п. 163.1, пп. 163.2.1, пп. 163.2.2 п. 163.2 ст. 163, пп. 164.1.1, пп. 164.1.2 п. 164.1, пп. 164.2.17 п. 164.2, пп. 168.1.1, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України, що призвело до донарахування військового збору у розмірі 41 818,44 грн.

Позивач не погодився з висновками акту перевірки від 13.03.2023 року №4257/15-32-07-08/01126996 та подав на них заперечення.

Головним управлінням ДПС в Одеській області в період з 28.04.2023 року по 11.05.2023 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка Державного підприємства «Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут морського флоту України з дослідним виробництвом» з питань, що стали предметом оскарження висновків акту попередньої документальної перевірки, за результатами якої 25.05.2023 року складений акт №14091/15-32-07-08.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем:

- пп. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, пп. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 193.1 ст. 193, п. 194.1 ст. 194, пп. 197.1.2 п. 197.1 ст. 197 ПК України, ст. 1, ст. 4, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704, п. 1 - 4 р. VI, пп. 2, 4, 5, 6 п. 3, пп. 6 п. 4 р. V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 314 203 грн;

- п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 200 ПК України в частині не складання і не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПКУ для такої реєстрації, податкових накладних на суму 229775 грн;

- п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 200 ПК України в частині не своєчасної реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, податкових накладних на суму 268992 грн;

- п. 198.5 ст. 198, п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 200 ПК України в частині не складання та не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, податкових накладних на загальний обсяг постачання без ПДВ 37720 грн, при здійсненні операцій, визначених підпунктами «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України;

- ст. 206 Земельного кодексу України, п. 36.1 ст. 36, п. 269.1 ст. 269, пп. 270.1.1 ст. 270, пп. 271.1 ст. 271, п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України в частині не нарахування та не сплати земельного податку на суму 1 246 723 грн;

- пп. 20.1.2, пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, п. 44.1 ст. 44, пп. 85.2, пп. 85.4, пп. 85.8 ст. 85 ПК України в частині не надання контролюючим органам оригіналів документів та їх копії при здійсненні податкового контролю;

- ст. 24 Закону України «Про оплату праці» в частині періодичності виплати заробітної плати, а саме несвоєчасної виплати заробітної плати за вересень 2021 - грудень 2022. Станом на 31.12.2022 року на підприємстві існує заборгованість по заробітній платі у сумі 2 228 024,69 грн;

- ст. 51, п. 119.1 ст. 119, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України в частині не відображення відомостей про доходи громадян, виплачених на користь фізичних осіб підприємців за ознакою доходу «157». Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за ІІІ квартал 2018 № від 12.11.2018 надано з порушенням встановлених строків. Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І квартал 2020 № від 18.05.2020 року надано з порушенням встановлених строків;

- порушення встановленого порядку заповнення Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за ІІІ, ІV квартали, та І, ІІ, ІІІ, ІV квартали 2022 в частині відображення сум виплаченого доходу, у вигляді заробітної плати, усім працівникам, за ознакою доходу « 101». При цьому фактично заробітна плата не виплачувалась;

- пп. 14.1.54, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 127.1 ст. 127, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, п. 163.1 ст. 163, пп. 168.1.1, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176, підпункт «г» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України в частині не перерахування податку на доходи фізичних осіб за вересень 2021 - грудень 2022 року у сумі 1 148 945,2 грн, неутримання податковим агентом ДП «УКРНДІМУ» податку на доходи фізичних осіб, у сумі 9 934,94 грн за 2017-2021 роки, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 1 158 880,14 грн; - пп. 1.3, пп. 1.4, пп. 1.5 п. 16.1 підрозділу 10 розділу XX, пп. 162.1.1, пп. 162.1.2, пп. 162.1.3

- п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1, пп. 163.1.2 п. 163.1, пп. 163.2.1, пп. 163.2.2 п. 163.2 ст. 163, пп. 164.1.1, пп. 164.1.2 п. 164.1, пп. 164.2.17 п. 164.2, пп. 168.1.1, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171 ПК України, що призвело до нарахування військового збору у розмірі 41 818,44 грн.

За результатами перевірки ГУ ДПС в Одеській області

08.06.2023 року винесено податкові повідомлення-рішення:

- № 13236/15-32-07-08, яким збільшено ПДВ на загальну суму 345 861,00 грн, у тому числі за основним платежем на суму 308 208,00 грн та штрафними санкціями 37 653,00 грн;

- № 13238/15-32-07-08, яким визначено земельний податок з юридичних осіб за 2021-2022 роки на суму 1 371 395,00 грн, у тому числі за основним платежем на суму 1 246 723,00 грн та штрафними санкціями 124 672,00 грн;

- № 13242/15-32-07-08, яким нараховано штрафні санкції у розмірі 116 409,00 грн за нереєстрацію податкових накладних;

09.06.2023 року винесено податкові повідомлення-рішення:

- № 13409/15-32-24-06, яким визначено військовий збір на загальну суму 50 487,22

грн, в т.ч. за основним платежем 41 818,44 грн, штрафними санкціями 6 158,16 грн та пенею 2 510,62 грн;

- № 13401/15-32-24-06, яким збільшено ПДФО на суму 1 470 717, 96 грн, у т.ч. за

основним платежем на суму 1 158 880,14 грн, штрафними санкціями 239 900,53 грн та пенею 71 937,29 грн;

- № 13413/15-32-24-06, яким нараховано штрафні санкції у розмірі 1 020,00 грн за

несвоєчасне подання податкової звітності з ПДФО.

Не погодившись з правомірністю зазначених податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду позовом щодо їх оскарження.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з такого.

Скасовуючи податкове повідомлення-рішення №13238/15-32-07-08, яким визначено земельний податок з юридичних осіб за 2021-2022 роки на суму 1 371 395,00 грн, суд зазначив, що право власності позивача на зазначені в акті перевірки земельні ділянки не оформлено, протягом 2021-2022 року позивач не подавав податкових декларацій з плати за землю, наявні рішення виконкому Одеської міської ради за 1965 та 1974 роки щодо передачі з балансу на баланс частини території газового заводу не стосуються ДП «УКРНДІМУ» та не містять площ земельних ділянок. Отже, земельний податок розрахований контролюючим органом за відсутності належних підстав, передбачених ст.286 ПК України.

Обґрунтовуючи скасування ППР № 13401/15-32-24-06 щодо збільшення ПДФО на суму 9 934,94 грн та скасування ППР № 13409/15-32-24-06 щодо визначення військового збору на суму 678,89 грн, суд виходив з протиправності висновків контролюючого органу про отримання водієм підприємства додаткового блага, яке на думку контролюючого органу, сталося внаслідок придбання ним бензину у вихідні дні. Суд зазначив, що оскільки придбаний водієм ОСОБА_1 у вихідні дні бензин використовувався підприємством у будні (робочі) дні, що підтверджується подорожніми листами, сам факт закупівлі бензину у вихідний день не є безумовною підставою вважати його використаним водієм у власних потребах.

В іншій частині ППР №№ 13401/15-32-24-06 та 13409/15-32-24-06 винесені правомірно, оскільки позивач не виконав обов`язок сплати податку та збору із сум нарахованого, але не виплаченого доходу на користь фізичних осіб за період вересень 2021 року грудень 2022 року.

Скасовуючи ППР № 13236/15-32-07-08 на суму ПДВ 278 428,00 грн та штрафних санкцій на суму 34 675,00 грн, суд вважав правомірними дії позивача щодо нарахування та сплати ПДВ лише на суму орендної плати (30%), яка надходила на рахунки підприємства. Також суд вважав обґрунтованим віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ з придбання бензину водієм ОСОБА_1 , оскільки підтвердженим є факт використання такого товару у господарській діяльності підприємства.

Разом з цим, суд погодився з доводами відповідача про заниження ДП «УКРНДІМУ» податку на додану вартість внаслідок невключення до об`єкту оподаткування за ставкою 20% операцій з передачі неспеціалізованому підприємству ПП «Калкан» автонавантажувача як відходи та брухт.

Щодо ППР № 13242/15-32-07-08 в частині застосування штрафних санкцій за нереєстрацію податкових накладних на суму орендної плати, яку орендарі ПП «Вінол», Ассоціація «Укрпорт», ТОВ «Техносервіс - ТМ», ТОВ «Алатекс», ПрАТ «Київстар», Одеський інженерно-атестаційний центр «Прометей» перераховували до державного бюджету, суд вважав протиправним з огляду на відсутність у позивача обов`язку податкового обліку суми орендної плати, яку орендарі сплачують на користь бюджету. В частині нескладання та нереєстрації ПН на суму операції з передачі неспеціалізованому підприємству ПП «Калкан» автонавантажувача як відходи та брухт, суд вважав правомірним зазначене ППР.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині скасування ППР № 13413/15-32-24-06 про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання податкової звітності з ПДФО, суд виходив з доведеності та неоспорюваності позивачем фактів порушення строків подання розрахунків сум доходів, нарахованих на користь платників фізичних осіб за ІІІ квартал 2018 року та І квартал 2020 року, а також порушення порядку заповнення такого податкового розрахунку.

Враховуючи, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду в частині задоволення позовних вимог, за відсутності підстав, визначених ч.2 ст.308 КАС України судова колегія не надає правової оцінки доводам суду в частині відмови у задоволенні позову.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважаючи їх законними та обґрунтованими.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.

Відповідно до підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. А в силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (пункт 271.1 статті 271 ПК України).

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Отже, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як визначено статтею 126 ЗК України, право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою, тобто з моменту державної реєстрації цих прав.

В ході перевірки встановлено, що ДП «УКРНДІМФ» користувалось наступними земельними ділянками та декларував земельний податок протягом 2017-2020 років за адресами:

- АДРЕСА_1 , площею 1,776 га;

- м.Одеса, вул.Ланжеронівська, 15-а, площею 0,1037 га;

- Одеська область, с.Бурлача балка, АДРЕСА_2 , площею 1,8 га.

Вказані обставини відповідач обґрунтував наявністю рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 07.04.1965 року № 246 (щодо виділу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ) та рішення Іллічівської міської ради від 28.05.1980 року № 374 щодо виділу земельної ділянки за адресою: (на даний час) АДРЕСА_2 , а також державним актом на право користування землею від 1980 № 032835 за адресою: (на даний час) АДРЕСА_2 .

Дослідивши вказані документи, а також інші надані позивачем документи, які стосуються питань оформлення позивачем права користування земельними ділянками, судова колегія вважає вірним висновок суду про відсутність таких документів, які б підтверджували право власності чи користування ДП «УКРНДІМФ» на зазначені в акті перевірки земельні ділянки.

Щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 07.04.1965 року № 246

передано частину території колишнього цеху вироблення газу зі всіма спорудами на баланс ЧМП (т.4 а.с.22). Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 17.11.1966 року № 842 передано правлінням «Одесагаз» на баланс Чорноморського морського пароплавства будівлю колишнього газового заводу, загальною площею 2834 кв.м., балансовою вартістю 389195,12 руб. У пункті 5 цього рішення зобов`язано управління головного архітектора віднести передану частину території із розташованими на ній будівлею та спорудами у натурі та оформити належними документами (т.4 а.с.20,23). Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 15 серпня 1974 року погоджена пропозиція ЧМП про додаткову передачу йому земельної ділянки, площею 0,024 га, під будівництво експериментальної бази Чорноморського ЦПКБ за рахунок знесення аварійного будинку по Газовому провулку,4. Пунктом 4 цього рішення зобов`язано управління головного архітектора здійснити відвід земельної ділянки в натурі і видати документи на право користування земельною ділянкою (т.4 а.с.21,24).

Як в ході перевірки, так і в ході розгляду даної справи не встановлено факту реєстрації права користування або права власності позивача на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, позивачем вживались заходи задля інвентаризації земельної ділянки за вказаною адресою, що підтверджується листом Дослідного виробництва Південного науково-дослідницького проектно-конструкторського інституту морського флоту України від 10.07.1997 № 143, яке було скеровано начальнику міського управління земельних ресурсів. Але це питання не знайшло свого логічного вирішення.

Крім того, з наданих позивачем листів на адресу командувача Військово-морських сил ЗСУ, датованих 13 вереснем 2016 року, вбачається, що ДП «УКРНДІМФ» погоджується на передачу земельної ділянки та залишкового нерухомого майна, крім цеху зварювання та відновлення деталей у будівлі № 3, на баланс управління Міністерства оборони України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 року № 664-р передані будівлі по АДРЕСА_1 із сфери управління Міністерства інфраструктури до сфери управління Міністерства оборони.

Як зазначав представник позивача в ході апеляційного розгляду, фактично інститут користується лише цехом зварювання та відновлення деталей у будівлі № 3, але яка площа земельної ділянки, якою позивач користується за адресою: м.Одеса, провулок Газовий,4 з 2016 року йому не відомо та будь-яким документом не встановлено.

Щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.04.1950 року № 237 Центральному проектно-конструкторському бюро № 3 Міністерства морського флоту СРСР передано під відновлення зруйновану будівлю за адресою вул.Ласточкіна, 15-а.

20.02.2015 року рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 6465-VI ДП «УКРНДІМФ» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1190га, за адресою: м.Одеса, вул.Ланжеронівська, 15-А, для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі. Проте, у подальшому проект землеустрою розроблено не було. Як наслідок, будь-яких документів, підтверджуючих розмір земельної ділянки, на якій розташована адмінбудівля інституту, а також підтверджуючих реєстрацію права власності або користування позивача такою ділянкою, не встановлено.

Щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачем як в ході перевірки, так і вході розгляду справи судом апеляційної інстанції наданий державний акт на право користування земельною ділянкою (копія), площею 2,83 га, для будівництва будівельного інженерно-лабораторного комплексу в м.Іллічівськ, який видано виконавчим комітетом Іллічівської міської ради у 1980 році та зареєстровану у книзі записів державних актів на право користування землею за № 8. Згідно опису розташування земельна ділянка знаходиться між землями Іллічівського морського порту та землями колгоспу ім.К.Лібкнехта, Овідіопольського району Одеської області.

Підставою для видачі зазначеного державного акту стало рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 28.05.1980 року № 374, яким Чорноморській філії ЦНІІ морського флоту для будівництва трьох лабораторних будівель відведена земельна ділянка, площею 2,83 га, в районі паромної переправи із земель, які раніше були відведені Іллічівському морському торговому порту.

Як зазначив представник позивача в суді апеляційної інстанції, в подальшому приблизно половина земельної ділянки за адресою: Одеська область, с.Бурлача балка, вул.Північна, 11, була передана місцевій типографії. Проте, позивач не здійснив реєстрацію права користування земельною ділянкою за цією адресою, ані у 1980 році, ані з набуттям чинності Земельного кодексу України від 2001 року.

З акту перевірки вбачається, що нарахування земельного податку здійснено відповідачем, враховуючи прощі земельних ділянок, які визначені позивачем у відповідних деклараціях протягом 2017-2020 років. Проте, відсутні будь-які пояснення щодо зменшення площі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , до 1,8 га.

Крім того, з акту перевірки вбачається, що відповідачем не нарахований земельний податок за 2022 рік за земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 1,8 га (розрахунок заборгованості за земельний податок за 2021-2022 роки, стор.66 акту перевірки).

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що належних доказів

визначення площі земельних ділянок, як то проект відведення земельних ділянок, реєстрація права власності чи користування земельними ділянками з присвоєнням їм кадастрового номеру, відсутні.

Судова колегія звертає увагу, що в ході проведення перевірки контролюючим органом не встановлена площа земельних ділянок, якими фактично користується позивач, з огляду на відсутність реєстрації за ним права користування земельними ділянками.

Отже, вірними є доводи суду, що з урахуванням положень статті 286 ПК України відповідач не довів правомірність нарахування позивачу земельного податку, оскільки не брав до уваги, ані дані кадастру та реєстрів, актів на право власності чи користування земельними ділянками, ані дані будь-яких інших документів, рішень органів місцевого самоврядування, тощо. Нарахування земельного податку відповідно до визначених раніше даних в податкових деклараціях не ґрунтується на нормах законодавства.

Оскільки користування чи власність позивача на земельні ділянки не оформлена у встановленому порядку, та відповідачем в порушення норм податкового законодавства розраховано земельних податок за відсутності належних підстав, передбачених ст. 286 Податкового кодексу України, оскаржуване податкове повідомлення-рішення №13238/15-32-07-08 від 08.06.2023 року, за яким позивачу нараховані податкові зобов`язання з плати за землю у розмірі 1 246 723,00 грн та застосовані штрафних санкцій у розмірі 124 672,00 грн, є протиправним та вірно скасовано судом першої інстанції.

Наступне порушення, встановлене в ході перевірки, полягає у ненарахуванні ПДФО та військово збору на суму отриманого водієм ОСОБА_1 додаткового блага, яке складається із вартості пального, придбаного ним у вихідні дні. На думку контролюючого органу, пальне використане водієм підприємства у власних потребах. Вказане порушення вплинуло на збільшення ПДФО на суму 9 934,94 грн по ППР № 13401/15-32-24-06 та визначення військового збору на суму 678,89 грн по ППР № 13409/15-32-24-06.

Виходячи з вимог положень пп. 14.1.54, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з п. 127.1 ст. 127, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, п. 163.1 ст. 163, пп. 168.1.1, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

В ході проведення перевірки обліку бухгалтерського рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» встановлено, що з розрахункового рахунка ДП «УКРНДТМУ» закупались паливно-мастильні матеріали, а саме бензин А- 95 у ТОВ «С кард Сервіс», . В подальшому талони видавались водію ДП «УКРНДІМУ» ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ), по яким він закупав бензин А-95 для заправки автотранспортного засобу Volkswagen Caddy державний номер НОМЕР_1 . Придбання палива А-95 підтверджено фіскальними чеками, яке здійснювалося у вихідні дні, та зафіксовано в табелях обліку використання робочого часу за період з 01.01.2017 по 31.12.2022. Перевіркою встановлено, що на підприємстві ДП «УКРНДІМУ» усі суботи та неділі протабельовані, як вихідний день. Також у вихідні дні зазначений автомобіль перебував у гаражі на території ДП «УКРНДІМУ» та подорожні листи у вихідні дні не виписувались (стор.54 акту перевірки).

Відповідачем зроблено висновок, що придбання водієм бензину у вихідні дні для використання на службовому автомобілі (всього за 2017- 2022 року на загальну суму 45259,16 грн) є додатковим благом водія, і як наслідок, у позивача виник обов`язок нараховувати та сплачувати на такий дохід податок на доходи у сумі 9934,94 грн. та військовий збір у сумі 678,89 грн.

Суд першої інстанції вірно погодився з позицією позивача, що придбаний водієм у вихідні дні бензин використовувався в будні (робочі) дні підприємством, що підтверджується подорожніми листами, тому сам факт закупівлі бензину у вихідний день не є безумовною підставою вважати його використання водієм для власних потреб.

На думку судової колегії, відповідачем не доведено використання пального водієм для власних потреб, не спростована відповідність кількості пального за талонами кількості фактично використаного за подорожніми листами, які надані до суду. Отже, контролюючим органом не доведена правомірність та обґрунтованість нарахування позивачу податкового зобов`язання по податку на доходи у сумі 9934,94 грн та військового збору у сумі 678,89 грн.

Відповідно до п. 112.1, 112.2, 112.7 ст. 112 Податкового кодексу України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.

Згідно з положеннями п.109.1 ст.109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

Враховуючи викладене, суд вірно скасував ППР № 13401/15-32-24-06 на суму ПДФО - 9 934,94 грн та штрафними санкціями 125006,01 грн; ППР № 13409/15-32-24-06 на суму військового збору - 678,89 грн та штрафними санкціями 2044,20 грн.

Апеляційна скарга не містить нових доводів на спростування висновків суду, ніж тих, що викладені у відзиві на позовну заяву. Апелянт також не заперечує проти визначеного судом розміру основного платежу та штрафних санкцій.

Наступне порушення, встановлене в ході перевірки, полягає у заниженні ПДВ, яке сталося внаслідок ненарахування суми ПДВ на всю суму орендної плати, а лише на частину (30%), яка надходила на рахунки підприємства, а також внаслідок віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ з придбання бензину водієм ОСОБА_1 .

Відповідно до положень пп.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, п.193.1 ст.193, п.194.1 ст.194, пп.«г» п.198.5 ст.198 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається, виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

У разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Судом встановлено, що у періоді, який перевірявся, Фонд державного майна України, як уповноважений орган, у відповідності до вимог Закону України «Про оренду державного і комунального майна», укладав договори оренди нерухомого майна, яке знаходиться у ДП «УКРНДІМФ» на праві господарського відання, з АСОЦІАЦІЄЮ «УКРПОРТ», ТОВ «АЛАТЕКС», ПП «ВІНІОЛ», ТОВ «ТЕХНОСЕРВІС-ТМТ», ПрАТ «КИЇВСТАР», Одеським інженерно-атестаційним центром «ПРОМЕТЕЙ» колективного підприємства Товариства Зварників України.

Згідно зазначених договорів частина орендної плати перераховувалась орендаторами до державного бюджету (70% орендної плати), частина - 30% перераховувалась на рахунки ДП «УКРНДІМФ». Розподіл орендної плати у повній мірі відповідає п.17 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року №786, та п. 132 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 2020 року №483, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

В даному випадку постачання послуг здійснюється Фондом державного майна України, який є уповноваженим органом на передачу в оренду майна на суму 70% орендної плати, що передбачено Законом України «Про оренду державного та комунального майна» та Методикою №786, інша частка 30% орендної плати покупцем безпосередньо передавалася балансоутримувачу - ДП «УКРНДІМФ». Отже, грошові кошти (70%) направлялися орендарем майна до Державного бюджету, а не на рахунки підприємства ДП «УКРНДІМФ».

В свою чергу, ДП «УКРНДІМФ» визначались податкові зобов`язання з ПДВ та виписувалась податкові накладні на суму орендної плати, що отримувалась ними на поточний рахунок (30%), що відповідає положенням пункту 185.1 статті 185 ПК України.

Позивачем вірно зауважено, що за умовами договорів оренди нерухомого майна передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Одночасно копія платіжного доручення на перерахування орендної плати до державного бюджету 70 % надсилається орендарем орендодавцеві, 30 % балансоутримувачу.

Отже, договорами чітко визначений розподіл суми орендної плати та порядок її сплати та не було визначено обов`язку балансоутримувача нараховувати ПДВ на всю суму орендної плати.

Як в ході перевірки, що вбачається із заперечень на акт перевірки, так і в ході розгляду справи в суді, позивач вказує, що орендарі самостійно нараховували ПДВ на суму орендної плати, що перераховувалась до бюджету (т.1 а.с.183-189-192).

Проте, контролюючим органом не надана належна оцінка цим доводам, які не враховані при формуванні висновків про заниження позивачем сум ПДВ.

Доводи апелянта, що відповідно до п.3.4 розділу ІІ «Незмінювані умови договору» Примірного договору оренди або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, затвердженого постановою Кабміну України від 12.09.2020 року № 820 нарахування ПДВ мало здійснюватися балансоутримувачем зі всієї суми орендної плати, не свідчить про наявність підстав для визначення позивачу ПДВ за частину орендної плати (70%), яка перераховувалась до бюджету, починаючи з серпня 2020 року.

Так, пунктом п.3.4 розділу ІІ «Незмінювані умови договору» Примірного договору оренди, визначено, що Орендар сплачує орендну плату на підставі рахунків Балансоутримувача. Балансоутримувач виставляє рахунок на загальну суму орендної плати із зазначенням частини орендної плати, яка сплачується на рахунок Балансоутримувача, і частини орендної плати, яка сплачується до державного бюджету. Податок на додану вартість нараховується на загальну суму орендної плати. Орендар сплачує Балансоутримувачу належну йому частину орендної плати разом із податком на додану вартість, нарахованим на загальну суму орендної плати. Балансоутримувач надсилає Орендарю рахунок не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати платежу. Протягом п`яти робочих днів після закінчення поточного місяця оренди Балансоутримувач передає Орендарю акт виконаних робіт на надання орендних послуг разом із податковою накладною за умови реєстрації Орендаря платником податку на додану вартість

Отже, поряд із вимогою про сплату ПДВ на загальну суму орендної плати міститься положення, що сплата ПДВ здійснюється орендарем.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що нарахування контролюючим органом сум ПДВ за частину орендної плати, яка перераховувалась до бюджету, позивачу не відповідає вимогам закону, оскільки обов`язок по сплаті ПДВ покладений на орендаря.

В зв`язку із відсутністю у позивача обов`язку включення до бази оподаткування податком на додану вартість повної вартості орендної плати, суд вірно визнав протиправним та скасував ППР № 13236/15-32-07-08 в частині нарахування ПДВ по вказаному порушенню.

На визначення сум ПДВ по ППР № 13236/15-32-07-08 також вплинули висновки контролюючого органу про непідтвердження позивачем використання пального, яке придбане водієм ОСОБА_1 у вихідні дні, у власній господарські діяльності.

Судова колегія погодилась з висновками суду, що подорожніми листами, наданими позивачем в ході перевірки, підтверджується використання придбаного пального водієм у вихідні дні, про що зазначено раніше. Отже, позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ у розмірі 37 720,00 грн по операціям з придбання бензину на підставі податкових накладних щодо придбання бланків - дозволів, які посвідчують право покупця на одержання пального, та чеків щодо заправки автомобіля.

Вищезазначені порушення (на думку контролюючого органу) податкового законодавства вплинули на прийняття ППР № 13242/15-32-07-08 про застосування до позивача штрафу за нереєстрацію податкових накладних на суму, що дорівнює частці орендної плати, яка перераховувалась до бюджету, на загальну суму 229 775,00 грн та на суму придбаного у вихідні дні пального, використання якого в господарській діяльності не доведено, на загальний обсяг постачання без ПДВ 37 720,00 грн.

Враховуючи, що суд обґрунтовано дійшов висновку, що у позивача відсутній обов`язок по визначенню податкових зобов`язань на всю суму орендної плати згідно укладених Регіональним відділенням ФДМ України по Одеській області договорів оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, з АСОЦІАЦІЄЮ «УКРПОРТ», ТОВ «АЛАТЕКС», ПП «ВІНОЛ», ТОВ «ТЕХНОСЕРВІС-ТМТ», ПрАТ «КИЇВСТАР», Одеським інженерно-атестаційним центром «ПРОМЕТЕЙ» колективного підприємства Товариства Зварників України, відсутній і обов`язок на складання податкових накладних на частку орендної плати, яка перераховувалась до бюджету.

Крім того, як вже зазначалось раніше, суд встановив, що придбаний водієм у вихідні дні бензин використовувався в будні (робочі) дні підприємством з метою провадження господарської діяльності, що підтверджується подорожніми листами.

Під час розгляду справи відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав доказів, які спростовуються встановлені вище факти.

Отже, висновки відповідача щодо відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних на частку орендної плати, яка перераховувалась до бюджету, та по операціям з придбання пального у вихідні дні, використання якого в господарській діяльності не доведено, є необґрунтованими та безпідставними, у звязку з чим оскаржуване ППР правильно скасовано в цій частині.

Також судом надана оцінка доводам контролюючого органу про заниження сум ПДВ по ППР №13236/15-32-07-08, що сталося внаслідок встановлення невідповідності показників ПДВ при коригуванні податкових зобов`язань у періоді січень 2017 року грудень 2022 року (стор.32-33 акту перевірки).

Відповідно п.1, 2 р. І Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28 січня 2016 року №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 р. за №159/28289, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу) платник податку самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним декларації, він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої декларації за формою, встановленою на дату подання уточнюючого розрахунку. Внесення змін до податкової звітності за результатами самостійного виявлення помилок здійснюється у порядку, визначеному статтею 50 розділу II Кодексу.

Згідно з п. 1-4 р. VI Порядку № 21 уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу.

В акті перевірки зазначено, що на порушення п. 1-4 р. VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість платником податку при уточненні показників декларації за лютий 2022 (уточ. від 20.07.2022 №) показники декларації звітного періоду, що виправляється, замість рядку 10.1 Декларацій «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України: з основною ставкою» відображено у рядку 7 Декларацій «Коригування податкових зобов`язань». В результаті цього занижено податковий кредит за лютий 2022 на 30683 грн.

За період з 01.01.2017 по 31.12.2022 роки ДП «УКРНДІМФ» задекларовано в рядку 7 «Коригування податкових зобов`язань» (- 58454 грн.) при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, та у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної.

Перевіркою встановлено заниження та завищення задекларованих показників в наступних обсягах: січень 2017 р. - 1393, лютий 2017 р. - 836, серпень 2017 р. - 3333, вересень 2017 р. - 7000, листопад 2017 р. - 12500, травень 2020 р. - 46, червень 2020 р. - 3046, березень 2021 р. - 3964, квітень 2021 р. - 3963, червень 2021 р. - 61, липень 2021 р. - 10600, липень 2022 р. - 2140, серпень 2022 р. - 2140, жовтень 2022 р. - 4731, грудень 2022 р. - 2059.

Суд вірно врахував доводи відповідача про те, що 26.02.2016 року ним була складена та зареєстрована податкова накладна №17 на суму ПДВ 2111,57 грн. по зобов`язанню Одеського інженерно-атестаційного центру «Прометей» відшкодування витрат на утримання орендованого майна перед ДП «УКРНДІМФ» на загальну суму 12669,34 грн., однак у зв`язку з тим, що при нарахуванні суми була допущена помилка та загальні зобов`язання «Прометея» були завищені на 6966,22 грн., 31.01.2017 р. ДП «УКРНДІМФ» було складено розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №1, який було направлено та зареєстровано в ЄРПН, відповідно до якого загальний обсяг наданих послуг було зменшено на суму 6966,27 грн. та зобов`язання ДП «УКРНДІМФ» з ПДВ було зменшено на 1393,34 грн.

Отже, відповідачем безпідставно донараховано позивачу податкове зобов`язання з ПДВ в січні 2017 року на 1393 грн.

Також 31.03.2016 року ДП «УКРНДІМФ» була складена та зареєстрована податкова накладна №36 на суму ПДВ 1565,92 грн. по зобов`язанню Одеського інженерно-атестаційного центру «Прометей» відшкодування витрат на утримання орендованого майна перед ДП «УКРНДІМФ» на загальну суму 9395,50 грн., однак у зв`язку з тим, що при нарахуванні суми була допущена помилка та загальні зобов`язання «Прометея» були завищені на 4179,73 грн., 01.02.2017 р. ДП «УКРНДІМФ» було складено розрахунок коригування кількісних і вартісних показників в №1, який було направлено та зареєстровано в ЄРПН, відповідно до якого загальний обсяг наданих послуг було зменшено на суму 4179,73 грн. та зобов`язання ДП «УКРНДІМФ» з ПДВ було зменшено на 835,95 грн.

Тобто, відповідачем безпідставно донараховано позивачу податкове зобов`язання з ПДВ в лютому 2017 року на 836 грн.

Крім того, відповідно до наміру продажу позивачем Спільному Українсько-Ізраїльському підприємству (СУІП) б/у АТС «Квант» на суму 42000 грн., у т.ч. ПДВ 7000 грн., на рахунок ДП «УКРНДІМФ» надійшли шість авансових платежів, на кожний з яких була виписана та зареєстрована податкова накладна: 25.02.2015 р. внесений аванс в сумі 10000 грн., в т.ч. ПДВ - 1666,67 грн. ПН №35 від 25.02.2015 р.; 26.02.2015 р. внесений аванс в сумі 10000 грн., в т.ч. ПДВ - 1666,67 грн., ПН №36 від 26.02.2015 р.; 27.02.2015 р. внесений аванс в сумі 1000 грн., в т.ч. ПДВ - 166,67 грн., ПН №37 від 27.02.2015 р.; 02.03.2015 р. внесений аванс в сумі 1000 грн., в т.ч. ПДВ - 166,67 грн., ПН №5 від 02.03.2015 р.; 03.03.2015 р. внесений аванс в сумі 10000 грн., в т.ч. ПДВ - 1666,67 грн., ПН №6 від 03.03.2015 р.; 04.03.2015 р. внесений аванс в сумі 10000 грн., в т.ч. ПДВ - 1666,67 грн., ПН №7 від 04.03.2015 р.

Однак, в зв`язку з тим, що продаж не відбувся, ДП «УКРНДІМФ» відповідно до листа-вимоги від 16.08.2017 р. повернуло отриманий аванс на загальну суму 42000 грн., в т.ч. ПДВ - 7000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 30.08.2017 року, та сформувало розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до кожної із вказаних податкових накладних на загальну суму ПДВ 7000 грн.: розрахунок коригування №1 до податкової накладної №35 від 25.02.2015 р. (-1666,67); розрахунок коригування №2 до податкової накладної №36 від 26.02.2015 р. (-1666,67); розрахунок коригування №3 до податкової накладної №37 від 27.02.2015 р. (-166,67); розрахунок коригування №4 до податкової накладної №5 від 02.03.2015 р. (-166,67); розрахунок коригування №5 до податкової накладної №6 від 03.03.2015 р. (-1666,67); розрахунок коригування №6 до податкової накладної №7 від 04.03.2015 р. (-1 666,67).

З наведеного слідує, що відповідачем безпідставно донараховано позивачу податкове зобов`язання з ПДВ у вересні 2017 року на 7000 грн.

Щодо задекларованих показників в травні-червні 2020 року позивач вказує, що 31.05.2020 р. податкова накладна №19 на загальну суму 228,57 грн., у т.ч. ПДВ - 46 грн. (відшкодування за комунальні послуги ТОВ «Прометей») була відкоригована у зв`язку зі зменшенням об`єму наданих послуг на суму 228,57 грн., та, відповідно, зменшення зобов`язань ДП «УКРНДІМФ» з ПДВ на суму 46 грн. При цьому, коригування було включено до нової звітної декларації за травень 2020 р., яка була зареєстрована у червні 2020 р., що призвело до збільшення зобов`язань з ПДВ на 46 грн. у травні 2020 р. та зменшення їх на ту ж суму у червні 2020 р.

Також, податкова накладна №14 від 26.06.2020 р. на загальну суму 18000 грн., у т.ч. ПДВ - 3000 грн. була сформована та зареєстрована відповідно до акту виконаних робіт помилково (повторно), так як вказана сума була отримана у вигляді авансу та по ній вже була зареєстрована ПН №11 від 28.02.2020 року на суму ПДВ - 3000 грн.

В зв`язку з цим, 26.06.2020 року позивачем було зареєстровано розрахунок коригування №1 до ПН №14 від 26.06.2020 р. на зменшення зобов`язань з ПДВ на 3000 грн., однак це зменшення помилково не внесено до Декларації з ПДВ за звітний період.

Тобто, відповідачем безпідставно донараховано позивачу податкове зобов`язання з ПДВ у травні 2017 року на 46 грн. та зменшено зобов`язання з ПДВ на 3046 грн. у червні 2020 року.

31.03.2021 року ДП «УКРНДІМФ» сформувало та зареєструвало розрахунки коригування №5 та №6 до ПН №18 та №19 на загальну суму ПДВ - 3964 грн. та ці зменшення було включено до Декларації з ПДВ за березень, однак вказані розрахунки коригувань були зареєстровані в ЄРПН у квітні 2021 року.

Таким чином, відповідачем безпідставно в березні 2021 року донараховано позивачу податкове зобов`язання з ПДВ на 3964 грн., а в квітні 2021 року зменшено зобов`язання з ПДВ на цю суму.

Судом також встановлено, що за лютий 2022 року здійснено донарахування у сумі 30968,00 грн неправомірно та помилково, оскільки в акті перевірки вказана сума, яка повинна сплачуватись до бюджету за лютий 2022 р - 2606 грн, а у зв`язку з наведеним у додатку 3 табл. «Зведені данні щодо задекларованих ДП «УКРНДІМФ» сум податкових зобов`язань, податкового кредиту, податку на додану вартість» у рядку «лютий 2022» у стовпчику «Усього податкового кредиту» потрібно врахувати та відобразити 30683 грн. податкового кредиту з ПДВ, яка була встановлена в ході перевірки та наведена в акті: платником податку при уточненні показників декларації з ПДВ за лютий 2022 р. показники декларації звітного періоду, що виправляється, замість рядку 10-1 декларацій відображено у рядку 7 «Коригування податкових зобов`язань», в результаті чого не відображено податковий кредит за лютий 2022 р. на 30683 грн. Суд погодився з доводами позивача про помилковість суми донарахувань за даними перевірки в таблиці додатку 3 у розмірі 30683 грн.

Отже, відповідачем безпідставно донараховано позивачу податкове зобов`язання з ПДВ у лютому 2022 року на 30683 грн.

Суд встановив, що ДП «УКРНДІМФ» до ПН №2/2 від 01.07.2022 р. та ПН №5/2 від 04.07.2022 р. сформувало та зареєструвало розрахунки коригування №2 від 01.07.2022 р. та №1 від 04.07.2022 р., відповідно до яких зобов`язання з ПДВ було зменшено на загальну суму 2140 грн.

Вказане зменшення було включено позивачем до Декларації з ПДВ за липень 2022 року, однак ці розрахунки коригування були зареєстровані в ЄРПН у серпні 2022 р.

Таким чином, відповідачем безпідставно в липні 2022 року донараховано позивачу податкове зобов`язання з ПДВ на 2140 грн., а в серпні 2022 року зменшено зобов`язання з ПДВ на цю суму.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що ППР №13236/15-32-07-08 в частині збільшення позивачу суми ПДВ по недоведеним порушенням на суму - 278428,00 грн. (308208 - 29780) та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 34675,00 грн. (37653 - 2978) є протиправним, з чим погоджується і колегія суддів.

Апеляційна скарга не містить будь-яких доводів на спростування наведених висновків суду, рівно як і на визначення сум незаконно нарахованого зобов`язання з ПДВ.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений а підписаний колегією суддів 06 березня 2025 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко