Справа № 160/14699/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/14699/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року (суддя Сидоренко Д.В.)

у справі №160/14699/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.02.2023 №10 про відмову у призначенні пенсії позивачці;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи з 19.08.1980 по 11.04.2003 в Слов`янській міській станції переливання крові Донецької обл. у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивачки період одержання матеріальної допомоги по безробіттю з 12.05.2003 по 05.05.2004;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати з 05.12.2022 позивачці пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після досягнення 60-ти річного віку, позивачка звернулась 30.01.2023 до ГУ ПФУ в Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до положень ст.26 Закону України №1058-IV. При звернення до відповідача, позивачка наголошувала про зарахування її стажу роботи в закладі охорони здоров`я відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі. Проте позивачкою отримано протиправне рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.02.2023 №10 про відмову у призначенні пенсії позивачці.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу позивачки період роботи з 19.08.1980 по 11.04.2003 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 24.09.1980.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу позивачки період роботи з 19.08.1980 по 11.04.2003 в «Слов`янська міська станція переливання крові» Донецької обл. у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу позивачки період одержання матеріальної допомоги по безробіттю з 12.05.2003 по 05.05.2004 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 24.09.1980.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком від 30.01.2023.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що пенсійним органом протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивачки період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.09.1980 з тих підстав, що на титульній сторінці трудової книжки наявні виправлення по батькові.

З метою повного захисту прав позивачки, суд дійшов висновку за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати пенсійний орган зарахувати до загального страхового стажу позивачки період роботи з 19.08.1980 по 11.04.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.09.1980. Також, суд зазначив, що період отримання позивачкою матеріальної допомоги по безробіттю з 12.05.2003 по 05.05.2004 має бути зараховано до страхового стажу, що передбачено законодавством. Крім того, суд врахував, що робота позивачки у спірний період у закладі переливання крові передбачає роботу з матеріалом, потенційно інфікованим збудниками інфекційних хвороб (кров та її компоненти, шкіра, проби з об`єктів середовища життєдіяльності людини), відтак, суд визнав право позивачки на подвійне зарахування періоду її роботи з 19.08.1980 по 11.04.2003 відповідно до ст.60 Закону України №1788-XII.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржник вказує, що позивачці правомірно не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , адже виправлення на титульній сторінці трудової книжки зроблено з порушенням вимог Інструкції №58. Відповідач вважає, що для зарахування періоду роботи позивачки з 19.08.1980 по 11.04.2003 до стажу роботи у подвійному розмірі немає законних підстав, адже відсутня підтверджуюча довідка закладу охорони здоров`я, а медичний заклад, де працювала позивачки, не належить до закладів, передбачених ст. 60 Закону №1788-XII. Оскільки страховий стаж позивачки складає лише 9 років 03 місяців 29 днів, спірне рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним.

Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 30.01.2023 позивачка звернулась до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заяву позивачки за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управління ПФУ у Львівській області.

Рішенням Головного управління ПФУ у Львівській області від 06.02.2023 №10 позивачці відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності права на пенсійну виплату.

В рішенні Головного управління ПФУ у Львівській області від 06.02.2023 року №10 зазначено, зокрема таке. Вік заявника 60 років 1 місяць 26 днів.

Необхідний страховий стаж згідно з ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 29 років. Страховий стаж особи - 9 років 3 місяці 29 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки виправлення по батькові на титульній сторінці трудової книжки зроблено з порушенням пункту 2.13 Інструкції №58, а саме: не зазначені номер та дата документу, згідно якого зроблено виправлення. Для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами на яких заявниця працювала на підставі первинних документів за час виконання роботи та довідку про періоди одержання допомоги по безробіттю або встановити приналежність трудової книжки заявниці.

Страховий стаж з 01.01.1998 зарахований згідно даних СПОВ.

Не погоджуючись з рішенням про відмову в призначенні пенсії, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

За правилами ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).

Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Як вбачається з матеріалів справи, в трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 від 24.09.1980 містяться записи:

- запис 1 - 19.08.1980 - прийнято на станцію переливання крові на посаду санітарки (наказ №71 від 18.08.1980);

- запис 2 - 04.06.1997 - у відповідності з державним класифікатором професій найменування "санітарка" замінено на "молодша сестра" (наказ 28а від 03.06.1997);

- запис 3 - 11.04.2003 - звільнено за ст.40 п.1 (ліквідація підприємства") КЗпП (наказ №46 від 11.04.2003);

Слов`янській міський центр зайнятості

- запис 4 - 12.05.2003 - призначено виплату допомоги по безробіттю на підставі п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (наказ 97 від 12.05.2003);

- запис 5 - припинено виплату допомоги по безробіттю на підставі пп.12 п.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (наказ НТ040526 від 26.05.2004).

У спірний період роботи позивачки порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

За змістом пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

В спірному випадку наявні у справі докази підтверджують належність трудової книжки НОМЕР_1 від 24.09.1980 позивачці. Відомості в трудовій книжці про особу позивачки з урахуванням виправлень відповідають даним її паспорта, сумнівів не викликають.

Судом також досліджені записи в трудовій книжці позивачки про трудову діяльність у спірний період, з`ясовано, що вони виконані чітко, зрозуміло, без виправлень та неточностей.

Записи про періоди роботи містять всі необхідні дані, відповідають вимогам наведеної вище Інструкції №58, виконані послідовно, не місять суперечливих відомостей про періоди роботи та узгоджуються між собою.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що спірний період роботи позивачки з 19.08.1980 по 11.04.2003 належним чином підтверджений відомостями трудової книжки, пенсійним органом не спростований.

Виявлені відповідачем-2 недоліки в заповненні титульної сторінки трудової книжки позивачки не є такими, що виключають можливість зарахування означеного вище періоду роботи до страхового стажу позивача. При цьому відповідач-2 не ставить під сумнів достовірність записів, внесених до трудової книжки позивача, а вказує на окремий недолік під час заповнення трудової книжки.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зауважує, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки визначальним для вирішення питання про призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудові книжки.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі №120/1089/19-а.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсійним органом протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивачки період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.09.1980, а також період отримання матеріальної допомоги у зв`язку з безробіттям з 12.05.2003 по 05.05.2004 як такий, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивачки.

За прямою нормою абз.3 ч.1 ст.24 Закону №1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 19.08.1980 по 11.04.2003 у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам і дійшов правильного висновку про обґрунтованість цієї позовної вимоги.

Згідно ст. 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Позиція пенсійного органу в даному випадку полягає в тому, що законодавець не передбачає зарахування роботи в такому закладі як Слов`янська міська станція переливання крові до стажу роботи у подвійному розмірі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про помилковість таких доводів пенсійного органу.

Суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. №909, якою затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до аб. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. №909, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Відповідно до розділу 2 Переліку до закладів охорони здоров`я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

У зазначених закладах і установах право на призначення пенсії за вислугу років мають право: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Також суд першої інстанції, посилавшись на спільний лист Міністерства охорони здоров`я України №10.01.09/2606, Міністерства праці та соціальної політики України №625/01/15-05/039-6 та Пенсійного фонду України №16918/02-20, яким надано роз`яснення щодо зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі часу роботи у протитуберкульозних, психоневрологічних кабінетах, психоневрологічних відділеннях, а також у кабінетах інфекційних захворювань, зазначив, що головною небезпекою при контакті з кров`ю та її компонентами для всіх працівників служби крові є ризик зараження інфекційними та вірусними захворюваннями (гепатит, ВІЛ-інфекція, цитомегаловірус, сифіліс, інші венеричні інфекції, тощо). Отже, робота у закладі переливання крові передбачає роботу з матеріалом, потенційно інфікованим збудниками інфекційних хвороб.

В свою чергу, згідно роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України від 27 січня 2010 року №05.03-18-54/973 «інфекційний заклад (відділення)» є заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачка має право на подвійне зарахування до стажу періоду її роботи з 19.08.1980 по 11.04.2003 відповідно до ст.60 Закону України №1788-XII.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає , що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року у справі №160/14699/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко