Справа № 420/3063/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/3063/24

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового порвадження у м.Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року у справі № 420/3063/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середньої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 29 жовтня 2024 року позов задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 №185-дс від 26.12.2023 .

Зобов`язав Одеську митницю нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 01.11.2023 по 26.12.2023 відповідно Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08.02.1995 року №100, з урахуванням строку перебування у відпустці за вказаний період.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

13.11.2024 до суду першої інстанції від представника позивача надійшло клопотання про ухвалення додаткового судового рішення по справі № 420/3063/24 та стягнення з Одеської митниці на користь позивача судових витрат в сумі 21 671,46 грн., з яких 20 000 витрати на професійну правничу допомогу, 1 211,20 грн. судовий збір, а також 460,26 грн. відшкодування фактичних витрат на копіювання документів до запиту на інформацію від 29.12.2023 №29-12/5/2023.

Одеський окружний адміністративний суд додатковим рішенням від 28 листопада 2024 року заяву представника позивача задовольнив частково.

Стягнув з Одеської митниці на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Стягнув з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням, представник Одеської митниці подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що додаткове рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просить його скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Апелянт акцентував, що суд першої інстанції не врахував те, що такий вид правничої послуги, як збір (в т.ч. копіювання та друк) та правовий аналіз документів, що були використані від час судового розгляду, формування правової позиції (з урахуванням зібраних доказів та практики Верховного Суду у подібних справах) є складовою підготовки позовної заяви і подання її до суду, оскільки перелічені супутні послуги є вибором стратегії дій та підготовки документів для представлення інтересів клієнта в суді.

Водночас апелянт зазначив, що аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції не вимагали від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на незначну складність вказаної справи та сталу судову практику.

Також, апелянт просив суд врахувати, що, витрати зі складання заяви про ухвалення додаткового рішення є домовленістю між Клієнтом та Адвокатом щодо відшкодування витрат на правничу допомогу після ухвалення судового рішення по суті, тому вказані витрати адвоката не відповідають критерію їх розумної необхіпності.

Таким чином, на думку апелянта, документи надані позивачем у цій адміністративній справі вказують на необґрунтованість витрат на оплату послуг адвоката, а тому - на безпідставність заяви про відшкодування витрат на правову допомогу.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, вирішуючи питання щодо правильності застосування судом норм чинного законодавства, а також щодо обґрунтованості поданої апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За правилами частини 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 та у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18.

Пунктами 4, 6 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені Законом.

Статтею 30 цього закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розум ним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23- рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Так, як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалась відповідно до Договору про надання правової допомоги №28/1 від 28.12.2023 (далі Договір), укладеного між адвокатським об`єднанням СВІТЛО (як виконавцем) та ОСОБА_1 (як замовником) .

Відповідно до п.1.1. якого замовник доручає, а виконавець бере на себе обов`язок представляти інтереси Замовника перед приватними особами, правоохоронними органами, органами митниці, судами всіх судових інстанцій на підставі укладеного Договору.

Згідно п.3.1 Договору замовник сплачує виконавцю гонорар у розмірі та порядку, обумовленому сторонами додатково.

Також було укладено Додаткову угоду від 28.12.2023, згідно якої закріплено, що вартість наданих адвокатом послуг у межах Договору складає 20 000 грн.

На виконання умов Договору було надано правові послуги, що підтверджується детальним описом наданих послуг професійної правничої допомоги та актом прийому-передачі наданих послуг від 03.11.2024, з якого вбачається, що замовник прийняв надані виконавцем відповідно до Договору надання правової допомоги №28/1 від 28.12.2023 та Додаткової угоди від 28.12.2023 року наступні послуги, а саме:

проведення юридичної консультації з приводу оптимальних шляхів вирішення спору - 2 год. 2 000 грн.;

аналіз нормативної бази, судової практики, вироблення позиції захисту - 4 год. 2 000 грн.;

опрацювання та збір доказової бази (зокрема, підготовка та направлення і адвокатського запису, отримання відповіді на запит) - 4 год.: до Одеської митниці Держмитслужби за №29-12/5/2023 від 29.12.2023 2 000 грн.;

підготовка та подання позовної заяви - 7 год. 7 000 грн.;

збір доказів, сканування, копіювання, друк документів - 2 год. 1000 грн.;

участь у судових засіданнях по справі № 420/3063/24 4 000 грн.;

підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення, детального опису наданих послуг професійної правничої допомоги та інших судових витрат у справі №420/3063/24, направлення документів до суду - 2 год. 2 000 грн.

Суд першої інстанції вирішуючи питання щодо необхідності надання переліку послуг ґрунтовно зазначив, що, що фактично надання послуг, що стосуються проведення юридичної консультації з приводу оптимальних шляхів вирішення спору, аналіз нормативної бази, судової практики, вироблення позиції захисту, опрацювання та збір доказової бази, охоплюються підготовкою та поданням позовної заяви до суду разом із відповідними додатками до нього.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що фактичні витрати на копіювання документів до запиту на інформацію від 29.12.2023 №29-12/5/2023 у розмірі 460,26 грн. відносяться до судових витрат на професійну правову допомогу, оскільки стосуються предмету спору даної адміністративної справи та були надані до суду в якості доказу, що стосуються спірних правовідносин, а тому не підлягають окремо стягненню.

Також суд першої інстанції частково врахував доводи представника Одеської митниці щодо зменшення суми стягнення на професійну правничу допомогу, надану ОСОБА_1 .

Досліджуючи вищезазначені документи, колегія суддів встановила, що дані докази можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів.

Апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що розмір витрат на правову допомогу на рівні 20 000,00 грн. є не співмірним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг.

Принагідно колегія суддів акцентує, що питання розподілу судових витрат окрім іншого пов`язане також із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22 грудня 2018 року справа №826/856/18.

Оцінюючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 по справі № 520/2915/19 зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.

Відповідно частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, витрати на правову допомогу повинні бути фактичними, неминучими, а їх розмір обґрунтованим та мати розумну суму.

Щодо посилання апелянта на те, що стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для відповідача, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції взяв до уваги наведені доводи Одеської митниці та врахував його клопотання про зменшення розміру судових витрат, наслідком чого було зменшено розмір витрат на правову допомогу з 20 000 грн до 10 000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним додатковим рішенням.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу у додатковому рішенні.

Проаналізувавши перелік наданих позивачу адвокатом послуг з розміром гонорару який був присуджений судом першої інстанції до відшкодування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відшкодування суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. відповідає критеріям реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів частини 9 статті 139 КАС України та є співмірною зі складністю справи.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення Одеського окружного адміністративного суду 28 листопада 2024 року у справі № 420/3063/24.

Керуючись статтями 139,308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПО С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року у справі № 420/3063/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді А.Г. Федусик Г.В. Семенюк