Справа № 400/3948/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/3948/24

Категорія:112010201 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту:30.12.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на окрему ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Миколаївській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , розрахованого відповідно до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ), положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі Постанова №704), із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму дія працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року (2 684 грн.) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, які встановлені на 01 січня 2023 року, для перерахунку пенсiї з 01 лютого 2023 року;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до ГУПФ України у Миколаївськiй областi оновлену довiдку про розмiр грошового забезпечення ОСОБА_1 , розрахованого відповідно до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, положень Постанови №704, із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму дія працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року (2684,00 грн.) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, які встановлені на 01 січня 2023 року, для перерахунку пенсiї з 01 лютого 2023 року;

- в решті позовних вимог відмовлено.

На виконання резолютивної частини рішення Миколаївським окружним адміністративним судом 01 листопада 2024 року видані виконавчі листи.

19 грудня 2024 року від позивача надійшла заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 при виконанні рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року по справі №400/3948/24, виражених у зазначенні у довідці про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії ОСОБА_1 станом на 01 січня 2023 року, розмірів надбавки за особливості проходження служби, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, надбавки за кваліфікацію та премії з урахуванням прожиткового мінімуму встановленого законом на 01 січня 2018 року (1 762 грн);

- ІНФОРМАЦІЯ_2 вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню ст. 370 КАС України.

В обґрунтування своєї заяви позивач зазначив, що відповідач вчинив протиправні дії на виконання рішення суду, а саме виготовив довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01 січня 2023 року, в якій розрахував надбавку за особливості проходження служби, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, надбавку за кваліфікацію та премію, із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року (із розрахунку 1 762 грн).

Окремою ухвалою Миколаївського окружного адміністративного від 30 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб`єктами владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду задоволено.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо виготовлення довідки від 24 вересня 2024 року №9/1/12263 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01 січня 2023 року із визначенням надбавки за особливості проходження служби, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, надбавки за кваліфікацію та премії із розміру 1 762 грн (розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року).

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню ст.ст. 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, положень Постанови №704, та прав ОСОБА_1 під час виконання ІНФОРМАЦІЯ_3 рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року у справі №400/3948/24.

Встановлено ІНФОРМАЦІЯ_3 строк для надання відповіді про виконання вказівок цієї ухвали 30 календарних днів з дня її отримання.

В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_3 ставиться питання про скасування судового рішення (окремої ухвали Миколаївського окружного адміністративного від 30 грудня 2024 року) в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- на виконання наведеного рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_2 складено довідки від 24 вересня 2024 року №9/1/12263, про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії станом на 01 січня 2023 року із зазначенням надбавки за особливості проходження служби та премії з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року у розмірі 1 762 грн. Натомість в рішенні від 12 липня 2024 року по справі №400/3948/24 суд першої інстанції не встановлював порядок визначення додаткових видів грошового забезпечення позивача;

- на відповідача покладена функція із складання довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій у разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для визначених осіб або про введення для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством. В даних спірних правовідносинах таким рішенням Кабінету Міністрів України є Постанова №704. Також, відповідно до положень п.4 Постанови №704, базою для нарахування грошового забезпечення діючих військовослужбовців, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року. Зазначене також підтверджується інформацією, яка викладена в листі директора Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України №220/13/7642 від 14 листопада 2023 року. Зокрема, у листі зазначено "...У ці роки (2021-2023) Міністерству оборони України виділялися асигнування, які забезпечували виплату грошового забезпечення військовослужбовців, в т.ч. посадові оклади та оклади за військовим званням, обчислених з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року 1 762 грн, як це передбачено Постановою №704..". Окрім того, системний аналіз Порядку №45, Постанови №704 та Інструкції з організації роботи із забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31 грудня 2014 року №937 свідчить, що визначення розміру і складових грошового забезпечення для обчислення і перерахунку пенсій військовослужбовцям є дискреційними повноваженнями ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_3 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини:

На виконання рішення у справі відповідачем виготовлено позивачу довідку від 24 вересня 2024 року №9/1/12263 про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року.

З довідок вбачається, що додаткові види грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, надбавка за кваліфікацію) та премія розраховані з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 1 762 грн.

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про надання нової довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року.

Листом від 30 жовтня 2024 року відповідач повідомив позивачу, що відповідно до листа Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 14 листопада 2023 року №220/13/7642, під час складання довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії до рішень судів, якими розмір посадового окладу та окладу за військовим званням визначено судом, а розміри додаткових видів грошового забезпечення (премія та надбавка за особливості проходження служби, тощо) судом не установлені, додаткові види обраховуються з посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначені виходячи з розміру 1762 грн.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вчинив протиправні дії на виконання рішення суду, а саме виготовив довідку від 24 вересня 2024 року №9/1/12263, в яких розрахував надбавку за особливості проходження служби, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, надбавку за кваліфікацію та премію, із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції вбачав підстави для зобов`язання відповідача вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, та прав позивача, і встановлення йому строку для надання відповіді, у порядку ч.2 ст. 249 КАС України на виконання вимог ч.6 ст. 383 КАС України.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, п.9 ч.2 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77, 383 КАС України, ч.ч.2, 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 43, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно п.9 ч.2 ст. 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частинами 2, 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містить КАС України, зокрема, нормами ст. 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У справі "Савіцький проти України" Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у рішенні від 26 липня 2012 року зазначив, що право на суд, захищене п.1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції". Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі "Immobiliare Saffi" проти Італії", заява №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції (див. рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява №59498/00, ECHR 2002-III). Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine), заява №29508/04). Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (див. рішення у справах "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), заява №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), заява №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Так, Конституційний Суд України неодноразово наголошував, що виконання судового рішення є невід`ємним складовим елементом права кожного на судовий захист; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом; держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абз.3 п.2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012, перше речення абз.2 п.3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012, перше речення абз.8 пп.2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019, мотивувальна частина рішення №10-р/2020 у справі №1-14/2020(230/20) від 28 серпня 2020 року).

Згідно ч.1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими заявником.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання рішення у справі відповідачем виготовлено позивачу довідки у від 24 вересня 2024 року №9/1/12263 про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року.

Відповідно до виданих відповідачем довідок додаткові види грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, надбавка за кваліфікацію) та премія розраховані з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 1 762 грн.

ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про надання нової довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року.

Листом від 30.10.2024 року відповідач повідомив позивачу, що відповідно до листа Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 14 листопада 2023 року №220/13/7642, під час складання довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії до рішень судів, якими розмір посадового окладу та окладу за військовим званням визначено судом, а розміри додаткових видів грошового забезпечення (премія та надбавка за особливості проходження служби, тощо) судом не установлені, додаткові види обраховуються з посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначені виходячи з розміру 1 762 грн.

Разом з тим, у рішенні від 12 липня 2024 року у справі №400/3948/24, суд зробив висновок про те, що відповідно до п.5 Порядку №45 (у чинній редакції без врахування змін, що вносились до цього пункту Постановою № 103), у довідках про розмір грошового забезпечення відповідач зобов`язаний зазначати розміри додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим званням, звідки особа звільнилася на пенсію. Право на перерахунок пенсії у позивача виникло з 01 лютого 2023 року у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, а отже відповідач повинен був розрахувати розмір грошового забезпечення позивача станом на 01 січня 2023 року, включаючи усі види грошового забезпечення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем рішення суду належним чином не виконано.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №816/2026/18 досліджував питання щодо підстав застосування ст. 383 КАС України.

Зокрема, Верховний Суд вказав, що врахування суб`єктом владних повноважень правової оцінки спірного питання, наданої судом у рішенні за результатами розгляду адміністративної справи, є обов`язком такого суб`єкта в силу вимог процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Відтак, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Колегія суддів також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити ст. 129-1 Конституції України.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №355/1648/15-а, від 21 листопада 2019 у справі №802/1933/18-а.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими ст. 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що у діях ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинених на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року, встановлено порушення норм ст.ст. 43 і 63 Закону №2262-ХІІ та положень Постанови №704.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб`єктами владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують факти та мотивування яких повністю підтверджуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини спірного питання та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.2 ст. 328, 383 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а окрему ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 березня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.