Справа № 240/3941/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3941/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

06 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування наказу та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

у лютому 2024 року ОСОБА_1 через адвоката Геращенко Тетяну Василівну звернувся Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.08.2023 №31 "Про результати службового розслідування" в частині, що стосується проведення відшкодування збитків, які були завдані військовослужбовцем молодшим сержантом ОСОБА_1 у кількості перевитрат пального 63 л, сума заподіяної шкоди 2702 грн 70 коп. (пункт 3) та в частині, що стосується накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани (пункт 7) молодшого сержанта, командира 3 автомобільного відділення 2 автомобільного взводу 3 автомобільної роти Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.09.2023 №396 "Про виплату військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 премії за серпень 2023 року" в частині, що стосується позбавлення премії в повному обсязі за серпень 2023 року за завдання державі збитків згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №31 від 25.08.2023 "Про результати службового розслідування" молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира 3 автомобільного відділення 2 автомобільного взводу 3 автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 ;

- стягнути із Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 безпідставно утримані із грошового забезпечення позивача кошти у сумі 2702,70 грн та недоотриману премію за серпень 2023 року у сумі 15 150, 00 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Пояснює, що у зв`язку з тим, що службове розслідування у Військовій частині НОМЕР_1 було призначене в результаті інспекційної перевірки органів військового управління, тому вина позивача повністю доведена, а службове розслідування призначене з метою уточнення причин та умов, що сприяли порушенню вимог наказу Міністра оборони України від 06.01.1999 №01 "Про затвердження норм витрати пального, масел, мастил і спеціальних рідин при експлуатації, ремонті та консервації військової техніки й озброєння Збройних Сил України". Додатково вказує, що підстави для нарахування та виплати премії за підсумками роботи у серпні 2023 року відсутні, у зв`язку притягненням позивача до матеріальної відповідальності.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу за контрактом.

25.08.2023 командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №31 "Про результати службового розслідування", яким ОСОБА_1 та інших військовослужбовців притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

16.10.2023 до Військової частини НОМЕР_1 направлено адвокатський запит щодо надання належним чином засвідчених копій матеріалів службового розслідування на підставі яких винесено оскаржувані накази.

За результатами розгляду адвокатського запиту, Військова частина НОМЕР_1 листом №2631 від 25.10.2023 повідомила, що службове розслідування призначене в результаті інспекційної перевірки органів військового управління. До наданої відповіді військова частина долучила копію витягу з акту службового розслідування на 1 арк. та копію бланку пояснень ОСОБА_1 на одному арк.

24.01.2024 до відповідача надіслано адвокатський запит з приводу надання інформації про суму відрахувань, які були здійснені із грошового забезпечення ОСОБА_1 на підставі оскаржуваних наказів, в тому числі премій чи інших видів грошового забезпечення.

У відповідь на адвокатський запит військова частина надала інформацію (№400 від 12.02.2024, №401 від 12.02.2024), зі змісту яких відслідковується, що на підставі оскаржуваного наказу до позивача застосоване дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом "б" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України "догана", у зв`язку із нанесенням збитків, а саме: перевитрата пального 63 л, яка оцінена в розмірі заподіяної шкоди 2 702,70 грн. Вказана сума утримана із грошового забезпечення ОСОБА_1 , про що свідчить інформація, викладена Військовою частиною НОМЕР_1 у листі №400 від 12.02.2024, який міститься в матеріалах справи.

Крім того, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №31 від 25.08.2023 з позивача утримано премію у розмірі 15 000 грн.

Представниця позивача вважає протиправними дії відповідача, які спрямовані на притягнення позивача до матеріальної відповідальності, а тому звернулася до суду із даним позовом, з метою захисту його прав, свобод та законних інтересів.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення частково.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до абз.6 ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів (стаття 58 Статуту).

Відповідно до статті 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, зокрема: знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності.

Статтями 26 та 27 Статуту передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок; у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).

Приписами пункту 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Пунктом 1 Розділу V Порядку передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пункту 3 Розділу V Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Згідно з пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" від 21.09.1999 №1075-XIV (далі - Закон №1075-XIV) військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

У свою чергу, п.4. 5 ч.1 ст. 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" №160-IX від 03.10.2019 (далі Закон - №160-ІХ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності. Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Статтею 3 Закону №160-ІХ установлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди (ч.2 ст.3 Закону №160-ІХ).

Положеннями статті 6 Закону №160-ІХ передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди, а саме в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду (ст.7 Закону №160-ІХ).

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону №160-ІХ зазначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності (ч.6 ст.8 Закону №160-ІХ).

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис (ч.7 ст.8 Закону №160-ІХ).

Аналіз викладених норм, дає підстави вважати, що підставою для застосування до військовослужбовця відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою та безпосередня вина особи в завданні шкоди, однак слід зауважити, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

На підставі встановленого факту перевитрати пального за результатами інспекційної перевірки органів військового управління, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №277 від 26.06.2022 призначено службове розслідування.

За результатами проведеного службового розслідування прийнято наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №31 від 25.08.2023, яким до військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 за завдані матеріальні збитки застосовані дисциплінарні стягнення.

З метою відшкодування заданих збитків, оскаржуваним наказом начальника служби ПММ, помічника командира з економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 зобов`язано внести завданні збитки державі (45 військовослужбовцям, на загальну суму 1 629 745 грн 15 коп.), які визначені у довідці про вартісну оцінку заподіяної шкоди в результаті втрати військового майна служби ПММ Військової частини НОМЕР_1 , до книг обліку втрат військового майна служби ПММ та Військової частини НОМЕР_1 відповідно.

За завдання збитків державі, порушення вимог абз.2 ст.11, абз.4.12 ст.128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абз. 2 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, додаток №82 наказу Міністра оборони України №440 від 17.08.2017, додатку №60 наказу Міністра оборони України від 06.01.1999 №01 (зі змінами) "Про встановлення норм витрат пального, масел, мастил і спеціальних рідин при експлуатації, ремонті та консервації військової техніки і озброєння ЗС України", накладено на військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , в тому числі на позивача, дисциплінарне стягнення передбачене пунктом "б" ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у вигляді догани.

Відповідно до інформації викладеної у довідці про вартісну оцінку завданої шкоди в результаті втрати військового майна служби ПММ Військової частини НОМЕР_1 за позивачем значиться перевитрата 63 л пального, ціна якого 42,90 грн за кожен літр. Тобто сума заподіяної позивачем матеріальної шкоди державі визначена відповідачем у розмірі 2702,70 грн.

У той час, слід відмітити, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, тому суд вважає, що відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.

Відповідно до матеріалів справи, висновки відповідача про наявність підстав для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності ґрунтуються на матеріалах службового розслідування.

Як свідчать матеріали справи, за результатами здійсненої оцінки завданої шкоди в результаті втрати майна служби ПММ Військової частини НОМЕР_1 перевитрати пального становлять 37 758 л за ціною 42,90 грн, у розмірі 1 619 814,85 грн, з яких за позивачем значиться заборгованість у розмірі 2702,70 грн.

Тобто, за твердженнями відповідача, у результаті неналежного виконання службових обов`язків та низького рівня професійної підготовки молодший сержант ОСОБА_1 понаднормово списав 63 л дизельного палива. Як вважає відповідач, вчинення такого правопорушення підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені в ході проведення службового розслідування та зазначені в пункті 3.3.12 розділу 3 акту службового розслідування. На думку військової частини, вина позивача виражається у формі особистої недбалості, невиконанні вимог розділу 60.2 норми № 60 наказу Міністра оборони України від 06.01.1999 №01 (зі змінами) "Про встановлення норм витрат пального, масел, мастил і спеціальних рідин при експлуатації, ремонті та консервації військової техніки і озброєння ЗС України". Відповідачем визначено, що своїми діями молодший сержант ОСОБА_1 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів:

- абзац 2 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України відповідно до якого на військовослужбовця покладено обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- абзаців 4, 5 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до яких солдат зобов`язаний сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички;

- абзацу 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відповідно до якої кожний військовослужбовець зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів;

- розділу 60.2 норми №60 наказу МО України від 06.01.1999 № 01 (зі змінами) "Про встановлення норм витрат пального масел, мастил, і спеціальних рідин при експлуатації, ремонті та консервації військової техніки і озброєння ЗС України";

- додатку №82 (дорожній лист та пояснення щодо оформлення) наказу МО України № 440 від 17.08.2017.

Водночас, як слідує із матеріалів справи, представниця позивача вказала, що матеріали службового розслідування, які надані військовою частиною у відповідь на її адвокатський запит, не містять жодних належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 , а також фактів неналежного виконання ним службових обов`язків, що виключає можливість його притягнення до матеріальної відповідальності. При цьому, звертає увагу суду, що за змістом наданих позивачем пояснень від 10.07.2023 розрахування дорожнього листа №1986 здійснено відповідно до встановлених норм та наказів військової частини та заповнені такі відповідно до зразка. Дорожній лист оформлено і здано вчасно, а також перевірено відповідними службовими особами і командирами. Спростування вищевказаних пояснень позивача, матеріали справи не містять. Крім того, відповідачем не доведено, які саме норми наказу МО України №01 від 06.01.1999 позивачем порушено при оформлені саме дорожнього листа №1986 від 10.07.2023.

Колегія суддів враховує, що відомості про доведення позивачу про встановлені норми витрати пального, олив, мастил та спеціальних рідин на транспорті засоби та спеціальну техніку в матеріалах справи відсутні.

Під час перевірки відповідними службовими особами і командирами дорожнього листа №1986 від 10.07.2023 щодо витрачання ПММ на автомобільному транспорті не виявлено прорахунки при застосуванні норм списання пального в порівнянні з визначеними положеннями наказу МО України №01 від 06.01.1999.

Вказане безумовно спростовує правомірність висновків про недотримання позивачем положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, МО України №01 від 06.01.1999 та наказу МО України №440 від 17.08.2017, а також законність і обґрунтованість виявлених прорахунків під час виконання ним військових обов`язків.

Згідно з пунктом 4 оскаржуваного наказу визначено, що відшкодування завданих збитків рівноцінним майном необхідно здійснювати на підставі рапорту військовослужбовця, за окремим наказом командира військової частини. Рапорти про відшкодування збитків рівноцінним майном зобов`язано надати на ім`я командира військової частини до 05.09.2023. Тобто, за змістом оскаржуваного наказу "Про результати службового розслідування" відшкодування збитків завданих військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 можливо здійснювати лише на підставні поданих рапортів таких військовослужбовців та окремо прийнятих наказів командира такої військової частини.

Однак, дослідивши матеріали справи, необхідного рапорту позивача матеріали справи не містять, більш того окремий наказ командира Військової частини НОМЕР_1 відсутній, а тому суду не зрозуміло з яких саме підстав, утримані з позивача кошти у розмірі 2702,70 грн із його грошового забезпечення (інформація Військово частини №400 від 12.02.2024).

Таким чином, враховуючи зазначене вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час проведення службового розслідування, за фактом понаднормового списання 63 л дизельного топлива, відповідачем достеменно не встановлено наявність протиправних дій позивача, завдання прямої дійсної шкоди у зв`язку з особистою неналежним виконанням службових обов`язків та низького рівня професійної підготовки, якими було спричинено перевитрату топлива, внаслідок чого спричинено матеріальні збитки державі. Тобто, за наявними матеріалами справи суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його такою поведінкою і настанням шкоди, його вина у заподіянні шкоди, які за положеннями вимог Закону №160-ІХ є обов`язковими і необхідними умовами притягнення до повної матеріальної відповідальності.

Між тим, службовим розслідуванням не було встановлено прямого причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби, а формальне посилання відповідача на те, що позивач не дотримався положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, МО України №01 від 06.01.1999 та наказу МО України №440 від 17.08.2017 не може бути належним та допустимим доказом притягнення його до матеріальної відповідальності.

Законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до повної матеріальної відповідальності. Відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між діями ОСОБА_1 та заподіяною шкодою.

Для притягнення військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.

Колегія суддів зауважує, що у спірному наказі, виданому відповідачем, жодним чином не зазначено, які саме дії позивача привели до завданих збитків державі, які визначені у довідці про вартісну оцінку заподіяної шкоди в результаті втрати військового майна служби ПММ Військової частини НОМЕР_1 . Також, службовим розслідуванням не встановлено можливих мети та мотиву вчиненого позивачем (на думку відповідача) правопорушення, внаслідок якого державі було завдано шкоди. Разом з тим, оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності, то відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок військової частини про заподіяння саме позивачем державі шкоди, у зв`язку із чим він має нести повну матеріальну відповідальність, є необґрунтованим, протиправним і не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що утримання з грошового забезпечення визначеного відповідачем розміру матеріальної шкоди завданої позивачем у розмірі 2702,70 грн та позбавлення його премії в повному обсязі за серпень 2023 року, за завдання державі збитків згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №31 від 25.08.2023 "Про результати службового розслідування" ОСОБА_1 застосовано відповідачем безпідставно. Під час проведення службового розслідування та у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено, що саме з вини позивача державі завдано збитки, у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо збереження військового майна служби ПММ Військової частини НОМЕР_1 , а також не встановлено форму цієї вини (умисел чи необережність). Крім того, службовим розслідуванням не встановлено причин та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність з боку позивача протиправних дій.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року відповідає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.