Справа № 640/20995/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про прийняття адміністративної справи до провадження

06 березня 2025 року м. Київ № 640/20995/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Дудін С.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.09.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

13.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15.12.2022.

10.02.2025 на адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали цієї адміністративної справи та за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Дудіну С.О.

Відповідно до абзацу 2 частини п`ятої ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України окремим документом можуть викладатися також ухвали з інших питань, які вирішуються під час судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне прийняти адміністративну справу до свого провадження.

Справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд зазначає, що 09.11.2021 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від Національного банку України надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Обґрунтовуючи необхідність закриття провадження у справі, відповідач посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №804/2823/16.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п.24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, що покликаний розмежувати як компетенцію різних ланок судової системи так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1).

При цьому, частина перша статті 4 КАС України містить дефініції таких термінів:

- адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

- публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 23.06.2022 у справі №640/32687/20 дійшов висновку про те, що трудові відносини, які стосуються службових осіб, що у розумінні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище, підпадають під категорію проходження вказаними особами саме публічної служби.

Предметом позову у даній справі є вимоги про:

- визнання протиправною бездіяльності Національного банку України, яка полягає у відмові здійснити нарахування та виплату компенсації за роботу в умовах режимних обмежень;

- стягнення з Національного банку України на користь ОСОБА_1 заробітну плату у вигляді компенсації за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 20 відсотків посадового окладу за період з 01 жовтня 2015 року по 31 грудня 2017 року, що складає 171810,00 грн. та в розмірі 60 відсотків посадового окладу за період з 01 січня 208 року по 27 липня 2020 року, що складає 781200,00 грн., а загалом 953010,00 грн.;

- зобов`язання Національного банку України здійснити на користь ОСОБА_1 перерахунок та виплату компенсації за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 22 календарних днів та невикористану щорічну додаткову відпустку в кількості 1 календарний день з врахуванням компенсації за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01 жовтня 2015 року по 27 липня 2020 року.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.11.2003 позивач у період з 07.06.2012 по 27.07.2020 працював в Національному банку України.

Так, зокрема, у період з 15.05.2015 по 27.07.2020 позивач працював на посаді заступника начальника Відділу режимно-секретної роботи Національного банку України.

01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), згідно з преамбулою якого цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №889-VIII державною службою є публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 вказаного Закону посадою державної служби є визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Пунктом 9 частини третьої статті 3 Закону №889-VIII (в редакції, на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що дія цього Закону не поширюється на службовців НБУ.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 3 Закону №889-VIII (в останній редакції) що дія цього Закону не поширюється на службовців Національного банку України та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Відповідно до ст.64 Закону України "Про Національний банк України" (в редакції з 01.05.2016) працівниками Національного банку є службовці та обслуговуючий персонал Національного банку. Службовцями вважаються особи, які безпосередньо беруть участь у виконанні функцій Національного банку та займають посади, передбачені штатним розписом.

Правління Національного банку визначає перелік посад працівників, трудовий договір з якими укладається у формі контракту.

До складу обслуговуючого персоналу Національного банку входять працівники, обов`язки яких безпосередньо не пов`язані із виконанням функцій Національного банку.

Структура та розмір оплати праці службовців Національного банку визначаються Правлінням Національного банку відповідно до законодавства про оплату праці.

Отже, з огляду на вищевказані положення, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи у трудових відносинах з Національним банком України на посаді заступника начальника Відділу режимно-секретної роботи, з 01 травня 2016 року втратив статус державного службовця, не здійснював службову діяльність у розумінні статті 19 КАС України, а тому його посада не відноситься до посад публічної служби, про що безпосередньо зроблено запис №19 у трудовій книжці позивача.

Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 у справі №804/2823/16, розглядаючи вимоги позивача про скасування наказу Національного банку України від 26 липня 2016 року № 3202-к про звільнення, поновлення на посаді провідного економіста сектору інспекційних перевірок відділу банківського нагляду Управління Національного банку України або на посаді економіста в центральному апараті Національного банку України за умови відсутності вакантних посад в Управлінні Національного банку України та стягнення середнього заробітку, вказала, що з 01 травня 2016 року позивач втратила статус державного службовця, не здійснювала службову діяльність, а тому її посада не належала до посад публічної служби. Таким чином, позивач, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем (станом після 01.05.2016), не була державним службовцем, не здійснювала службову діяльність, у розумінні статті 19 КАС України, а тому її посада не відноситься до посад публічної служби. Також Суд звернув увагу, що відповідач у цих правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, що виконує владно-управлінські функції, а як роботодавець у трудових відносинах.

Проте, суд зазначає, що спірні правовідносини у даній справі не є подібними зі спором у справі №804/2823/16, з огляду на таке.

Так, у справі № 804/2823/16 позивач, перебуваючи в трудових відносинах з Управлінням Національного банку України, обіймала посаду провідного економіста сектору інспекційних перевірок відділу банківського нагляду Управління.

Натомість у справі, що розглядається, позивач на момент звільнення обіймав посаду заступника начальника Відділу режимно-секретної роботи Національного банку України.

Частиною першою статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 №1700-VII (далі-Закон №1700, в редакції, яка була чинна на момент звільнення позивача з посади заступника начальника Відділу режимно-секретної роботи) передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з статтею 3 Закону №1700 суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є:

1) особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: а) Президент України, Голова Верховної Ради України, його Перший заступник та заступник, Прем`єр-міністр України, Перший віце-прем`єр-міністр України, віце-прем`єр-міністри України, міністри, інші керівники центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, та їх заступники, Голова Служби безпеки України, Генеральний прокурор, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступник, Голова та інші члени Рахункової палати, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Уповноважений із захисту державної мови, Голова Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Голова Ради міністрів Автономної Республіки Крим;

2) особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: а) посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, члени Ради Національного банку України (крім Голови Національного банку України), особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.

Згідно з приміткою до ст.50 вказаного Закону під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються Президент України, Прем`єр-міністр України, член Кабінету Міністрів України, перший заступник або заступник міністра, член Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Голова Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Голова Фонду державного майна України, його перший заступник або заступник, член Центральної виборчої комісії, член, інспектор Вищої ради правосуддя, член, інспектор Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, народний депутат України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Уповноважений із захисту державної мови, члени Національної комісії зі стандартів державної мови, Директор Національного антикорупційного бюро України, його перший заступник та заступник, Голова Національного агентства з питань запобігання корупції та його заступники, Генеральний прокурор, його перший заступник та заступник, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступник, член Ради Національного банку України, Секретар Ради національної безпеки і оборони України, його перший заступник та заступник, Керівник Офісу Президента України, його перший заступник та заступник, Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим, його перший заступник та заступник, радник або помічник Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, особи, посади яких належать до посад державної служби категорії "А" або "Б", та особи, посади яких частиною першою статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" віднесені до першої - третьої категорій, а також судді, прокурори, слідчі і дізнавачі, керівники, заступники керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, їх апаратів та самостійних структурних підрозділів, керівники, заступники керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва або Севастополя, керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міста республіканського в Автономній Республіці Крим або обласного значення, району в місті, міста районного значення, військові посадові особи вищого офіцерського складу.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру декларацій (посилання: https://public.nazk.gov.ua/documents/list?q=%D0%9C%D0%B0%D0%BB%D1%8E%D1%82%D1%96%D0%BD+%D0%92%D1%96%D0%BA%D1%82%D0%BE%D1%80 %D0%9C%D0%B8%D1% 85%D0%B0%D0%B9%D0%BB%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87&date_from=&dateto=) позивач, перебуваючи на посаді заступника начальника відділу режимно-секретної роботи Національного банку України, здійснював подання щорічних декларацій за 2015-2020 роки.

Отже, ОСОБА_1 є службовою особою, яка займає відповідальне або особливо відповідальне становище в розумінні Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Наведене свідчить, що трудові відносини, які стосуються службових осіб, що у розумінні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище, підпадають під категорію проходження вказаними особами саме публічної служби.

Верховний Суд у постанові від 23.06.2022 у справі №640/32687/20, аналізуючи положення Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України "Про запобігання корупції", дійшов висновку, що трудові відносини, які стосуються службових осіб, що у розумінні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище, підпадають під категорію проходження вказаними особами саме публічної служби.

З огляду на вказане, суд вважає, що спірні правовідносини, які склались у цій справі, є саме публічно-правовими, які, насамперед, пов`язані як з особливим статусом відповідача - Національного банку України, що здійснив публічно-владні управлінські функції відносно позивача, яка є службовою особою, що у розумінні Закону України "Про запобігання корупції" займає відповідальне та особливо відповідальне становище.

У зв`язку з цим, суд вважає, що підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України відсутні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.06.2022 у справі №640/32687/20.

Також 09.11.2021 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від Національного банку України надійшла заява про розгляд справи колегією у складі трьох суддів відповідно до статті 33 КАС України, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, крім випадку, встановленого частиною четвертою статті 22 цього Кодексу, Національного банку України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, окружної виборчої комісії (окружної комісії з референдуму), розглядаються і вирішуються в адміністративному суді першої інстанції колегією у складі трьох суддів.

Суд зазначає, що предметом позову у даній справі є вимоги про:

- визнання протиправною бездіяльності Національного банку України, яка полягає у відмові здійснити нарахування та виплату компенсації за роботу в умовах режимних обмежень;

- стягнення з Національного банку України на користь ОСОБА_1 заробітної плати у вигляді компенсації за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 20 відсотків посадового окладу за період з 01 жовтня 2015 року по 31 грудня 2017 року, що складає 171810,00 грн. та в розмірі 60 відсотків посадового окладу за період з 01 січня 208 року по 27 липня 2020 року, що складає 781200,00 грн., а загалом 953010,00 грн.;

- зобов`язання Національного банку України здійснити на користь ОСОБА_1 перерахунок та виплату компенсації за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 22 календарних днів та невикористану щорічну додаткову відпустку в кількості 1 календарний день з врахуванням компенсації за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01 жовтня 2015 року по 27 липня 2020 року.

Отже, з огляду на те, що позивач у даній справі оскаржує бездіяльність Національного банку України, суд вважає за необхідне здійснити розгляд даної справи у складі колегії суддів.

Керуючись статтями 12, 52, 241, 243, 248, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Прийняти адміністративну справу до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Дудіна С.О.

2. Справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами колегією суддів у складі: головуючий суддя Дудіна С.О. та судді Кушнова А.О. та Шевченко А.В.

3. Відмовити у задоволенні клопотання Національного банку України про закриття провадження у справі.

4. Матеріали адміністративної справи №640/20995/21 передати до відділу документального забезпечення і контролю (канцелярії) Київського окружного адміністративного суду для визначення складу колегії суддів у відповідності до вимог статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

5. Витребувати від відповідача:

- інформацію щодо посадового окладу позивача за період з 01.01.2015 по 27.07.є2020, з документальним підтвердженням.

6. Повідомити учасникам справи, що відповідно до положень статті 94 КАС України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

7. Роз`яснити учасникам судового процесу, що відповідно до положень статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України за неподання без поважних причин доказів, витребуваних судом, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом, зокрема, штраф або тимчасове вилучення доказів для дослідження судом.

У разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

8. Роз`яснити учасникам судового процесу, що відповідно до положень статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

9.Роз`яснити учасникам справи про можливість отримання інформації по справі, що розглядається, на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://adm.ko.court.gov.ua/sud1070/.

10. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Дудін С.О.