Справа № 580/10744/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року справа № 580/10744/24
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправні дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови звільнення позивача з військової службу;

- звільнити ОСОБА_1 від проходження військової служби.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Його мати ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи безтерміново та потребує постійного догляду. Сестра позивача ОСОБА_3 не має можливості здійснювати догляд на матір`ю у зв`язку з тим, що самостійно виховує неповнолітнього сина. У вересні 2024 року позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Однак, військова частина відмовила позивачу у задоволенні рапорту. Вказує, що має право на звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю I групи. Тому, за захистом прав та інтересів позивача звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач проти позову заперечив. 31.12.2024 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачу було відмовлено у звільненні з військової служби у зв`язку з наявністю іншого члена сім`ї, а саме ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_2 , тобто особою першого ступеня споріднення. Умовою, за якої інші члені сім`ї першого чи другого ступеня споріднення не можуть здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків є те, що вони самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Однак, наявність такої умови позивач не зазначив у рапорті. З указаних підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 16.12.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.

Матір позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи безтерміново, що підтверджується копіями посвідчення серії НОМЕР_2 від 13.04.2012 та довідки до акта огляду МСЕК серії 1-4К № 018222 (а. с. 14, 16).

ОСОБА_3 (сестра позивача) є донькою ОСОБА_2 , що не заперечується сторонами. ОСОБА_3 має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 18.03.2014, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умань реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області.

Позивач подав до військової частини НОМЕР_1 рапорт від 03.09.2024 про звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю матері ОСОБА_2 із числа осіб з інвалідністю І групи.

Листом від 17.09.2024 № 1793/195/1919 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для його звільнення з військової служби, посилаючись на наявність іншого члена сім`ї, а саме ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_2 , тобто особою першого ступеня споріднення.

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно відмовив йому в звільненні з військової служби, за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ).

Частини 1 - 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

У частині сьомій статті 1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період. До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону №2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на момент розгляду цієї справи.

Указом Президента України Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 №69/2022, затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України.

Відповідно до статті 39 Закону № 2232-ХІІ на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Як встановив суд, позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .

Статтею 26 Закону № 2232-XII передбачені підстави звільнення з військової служби. При цьому підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період встановлені у частині 4 статті 26 Закону № 2232-XII та розмежовані з огляду на період застосування: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1); під час воєнного стану (пункт 2).

Таким чином, з огляду на введення в Україні воєнного стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Так, відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

П. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Як встановив суд, позивач звернувся до відповідача із рапортом від 03.09.2024 про звільнення від військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, тобто через сімейні обставини.

Однак, відповідач листом від 17.09.2024 № 1793/195/1919 повідомив позивача про відсутність правових підстав для звільнення з військової служби.

З приводу наведених відповідачем у листі за результатами розгляду рапорту позивача підстав відмови у звільненні з військової служби, а саме: наявність іншого члена сім`ї - сестри позивача ОСОБА_3 , яка є особою першого ступеня споріднення ОСОБА_2 , суд зазначає таке.

Відповідно до зазначеної норми Закону підставами звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин є наявність у сукупності таких умов:

необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю позивача;

мати позивача повинна бути особою з інвалідністю I чи II групи;

за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Позивач на обгрунтування підстав звільнення його з військової служби надав документи, з яких вбачається, що мати позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи безтерміново. При цьому, позивач на підтвердження факту необхідності здійснювати постійний догляд за матір`ю не надав жодного документу. Підставою звільнення з військової служби є необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю позивача. Разом з тим, із наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, посвідчення серії НОМЕР_2 від 13.04.2012 чи довідки до акта огляду МСЕК серії 1-4К № 018222 не вбачається, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду.

Суд зауважує, що необхідність у постійному догляді ОСОБА_2 може бути підтверджено висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Однак, такі документи відсутні в матеріалах справи.

Тож, суд зазначає, що позивач не надав жодних документів, які підтверджують потребу ОСОБА_2 у постійному догляді.

Крім того, як було зазначено вище, однією із умов звільнення з військової служби є відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

На підтвердження факту відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення матері позивач посилається на те, що донька його матері - ОСОБА_3 , яка є членом сім`ї першого ступеня споріднення, самостійно виховує сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому не може здійснювати постійний догляд за матір`ю.

Однак, суд вважає, що факт виховання неповнолітнього сина ОСОБА_3 не свідчить про неможливості здійснення нею постійного догляду за своєю матір`ю ОСОБА_2 . До такого висновку суд дійшов, враховуючи, що умовою відсутності обов`язку здійснювати догляд за матір`ю є самостійна потреба ОСОБА_3 у постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. В матеріалах справи висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про те, що сама ОСОБА_3 потребує постійного догляду, відповідно у зв`язку з цим не може здійснювати постійний догляд за матір`ю, відсутній.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутні передбачених підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ підстав звільнення позивача з військової служби.

Таким чином, підстави відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби є законними та обґрунтованими, отже підстави задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог розподіл судових відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО