Справа № 400/6560/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/6560/23

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

08.01.2024 року;

Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині не надання обґрунтованої відповіді на заяву від 26.05.2023 про надання відстрочки від призову, як особі зайнятої постійним доглядом за ОСОБА_2 інвалідом І групи на підставі абз. 12 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 у відмові у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 шляхом вручення йому повістки на відправлення;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу на підставі абз. 12 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особі, зайнятої постійним доглядом за ОСОБА_2 інвалідом І групи.

В обґрунтування позову зазначено, що з 1998 року позивач однією сім`єю проживає із ОСОБА_2 особою з інвалідністю І групи. В травні 2023 року позивач був доставлений до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, де він пройшов медичний огляд та отримав повістку з наступним запрошенням до центру комплектування на 31.05.2023 року.

Завчасно до визначеної у повістці дати, 26.05.2023 року, позивач направив районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, за підставою здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. Вказана заява була підтверджена документально, а саме наступними копіями матеріалів: паспортами громадян України, рішенням про надання опіки, довідкою про встановлення інвалідності, свідоцтвом про смерть рідних батьків, домовою книгою, свідоцтвом про народження, виписним епікризом з медичної картки, індивідуальною програмою реабілітації, витягом з обліково-статистичної картки.

Прибувши до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за викликом у визначені час та дату, позивачу відповідне рішення про відстрочку від призову на військову службу надано не було, у тому числі обґрунтованої відмови (письмової відповіді) у задоволенні поданої заяви, та повторно вручено повістку, а саме на відправку до учбової частини.

Наполягаючи на наявності підстав, передбачених абзацом 12 частиною 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та підтвердженні цих обставин повними і належними документами, допущенні центром комплектування та соціальної підтримки протиправної бездіяльності у вирішенні питання щодо права особи на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а також протиправності заперечення (відмови) центру у наявності права на відстрочку, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів в судовому порядку.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбачене статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особі, зайнятій постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи, позивач на момент звернення із заявою до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки не підтвердив відповідними доказами, а саме актом органу соціального захисту про факт здійснення відповідного догляду.

За таких обставин, відповідач, відмовляючи у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у відношенні позивача діяв правомірно та обґрунтовано і порушень його прав не допустив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи і помилково залишено поза увагою те, що на момент виникнення спірних правовідносин чинним законодавством не врегульовано порядок підтвердження факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особою з інвалідністю, а також чіткий перелік матеріалів для підтвердження здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю. Натомість, доповнення Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом та передбачення у цьому Положенні акту відповідного місцевого органу виконавчої влади або ж органу місцевого самоврядування як документа, який засвідчує факт здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особою з інвалідністю, відбулось на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 року №543 (набрання чинності 02.06.2023 року), тобто у день звернення позивача захистом порушених прав в судовому порядку.

При цьому, під час доставлення до районного територіального центру комплектування і соціальної підтримки позивач мав при собі документи, які підтверджували здійснення ним догляду за особою з інвалідністю, однак посадові особи центру у прийнятті цих матеріалів до розгляду та їх врахуванню відмовились. Додатково, наприкінці травня 2023 року позивач направив до центру заяву про надання відстрочки від призову під час мобілізації, як особі, зайнятій постійним доглядом за особою з інвалідністю, разом із відповідними підтверджуючими документами (копій паспортів громадян України, рішення про надання опіки, довідки про встановлення інвалідності, свідоцтва про смерть рідних батьків, домової книги, свідоцтва про народження, виписного епікризу з медичної картки, індивідуальної програми реабілітації, витяг з обліково-статистичної картки).

Зазначає, що судом першої інстанції помилково не враховано, що на вказану заяву центр не надав обґрунтованої відповіді, не розглянув по суті заявлені вимоги та видав позивачу повістку на відправку до учбової частини, що і стало підставою для звернення до суду.

Разом з цим, апелянт вказує на помилковість застосування судом положень Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, адже вказаний нормативний акт прийнятий відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України», який не регулює спірні правовідносини.

Відзив на апеляційну скаргу від ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначений апеляційним судом строк не надійшов.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, згідно паспорту Серії НОМЕР_1 позивач є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно Свідоцтва Серії НОМЕР_2 , позивач у лютому 2009 року змінив своє прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

У зв`язку із чим, 10.03.2009 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління повторно видано Свідоцтво про народження ОСОБА_1 . У Свідоцтві також передбачено дані про батька: ОСОБА_5 ; матір: ОСОБА_6 .

Згідно Свідоцтв Серії НОМЕР_3 , Серії НОМЕР_4 мати та батько позивача померли відповідно 27.10.1993 року, 18.02.2009 року.

Рішенням Виконавчого комітету центральної районної ради народних депутатів від 16.02.1996 року №14 ОСОБА_7 було призначено опікуном онука ОСОБА_8 .

Згідно Свідоцтва Серії НОМЕР_5 між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 17 липня 1998 року укладено (зареєстровано) шлюб. Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка і дружини: ОСОБА_4 .

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 21.04.2010 року №575 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , наданий статус дитини-сироти. Призначено ОСОБА_9 піклувальником над дитиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно паспортів громадян України та виписки з домової книги, ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Довідки МСЕК Серії 12ААВ №308928, ОСОБА_2 з листопада 2022 року довічно встановлена І група інвалідності. ОСОБА_2 потребує постійного догляду та допомоги.

26.05.2023 року позивач засобами електронного зв`язку направив ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву, в якій просив надати відстрочку від призову за мобілізацією на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особі, зайнятій постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи ОСОБА_2 .

Вказана заява зареєстрована у районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки 29.05.2023 року за вх. №6198.

У заяві зазначено, що 23.05.2023 року у ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу було видано повістку на відправку на 31.05.2023 року. Позивач повідомляє, що він разом із ОСОБА_9 , 1949 р.н., та ОСОБА_2 , 1946 р.н., зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 , 1946 р.н., є особою з інвалідністю, потребує постійного догляду, який на постійній основі надається позивачем. Додає, що ОСОБА_9 , 1949 р.н., є непрацездатною особою, має хронічні захворювання та інші особи, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_2 , відсутні.

До заяви позивач додав копії: паспортів громадян України, рішення про надання опіки, довідки про встановлення інвалідності, свідоцтва про смерть рідних батьків, домової книги, свідоцтва про народження, виписного епікризу з медичної картки, індивідуальної програми реабілітації, витяг з обліково-статистичної картки.

Розглянувши заяву, у листі від 07.06.2023 року №3670 ІНФОРМАЦІЯ_7 повідомив позивачу про те, що для вирішення питання стосовно надання відстрочки від призову за мобілізацією додані до заяви документи зібрані не у повному обсязі. У зв`язку із чим, районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив позивачу про необхідність з`явитися до центру для подальшого вирішення питання щодо призову на військову службу за мобілізацією.

Згідно представлених відповідачем доказів, вказану відповідь направлено позивачу засобами поштового зв`язку 13.11.2023 року.

Разом з цим, у відповіді на відзив, поданій в суді першої інстанції, позивач зазначає, що вище вказаний лист районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ним одержано 26.06.2023 року.

Не погоджуючись із бездіяльністю районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо надання обґрунтованої відповіді, а також відмовою у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 65 Конституції України обумовлює, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Верховною Радою України Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено воєнний стан з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі воєнний стан був неодноразово продовжений і триває на теперішній час.

Відповідно, оголошена й проведена загальна мобілізація, зокрема в Миколаївській області, упродовж 90 діб згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про загальну мобілізацію», неодноразово продовжувалась.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Частиною 1 статті 39 Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) передбачено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За визначенням, наведеним в абзаці 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII врегульовано підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, згідно статті 23 Закону України від 21.10.1993 року №3543-XII (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема:

опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154 (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Згідно підпункту 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487) (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 року №2671-VIII, надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу "Надавачі соціальних послуг" Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг; отримувачі соціальних послуг - особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.

Згідно частин 3, 6, 7 статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 року №2671-VIII до надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.

Фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є, зокрема, особами з інвалідністю I групи.

Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.

Аналіз наведених норм показав, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи.

Обов`язок з подання органам, в яких військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку, документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», покладається на військовозобов`язаного.

Зокрема, надавачами соціальних послуг є юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу "Надавачі соціальних послуг" Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.

Виходячи з обставин справи, Управлінням соціальних виплат і компенсації Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради видана ОСОБА_1 Довідку від 14.12.2024 року №3497, згідно якої позивач перебуває на обліку в Управлінні та йому з 01.11.2023 по 31.10.2024 призначено компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі за громадянином ОСОБА_2 , 1944 року народження.

Згідно наявної в матеріалах справи Довідки МСЕК ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 1 групи.

Разом з цим, як свідчать обставини справи, до заяви про відстрочку від призову на військову службу позивач не додавав документи про те, що він надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі за особою з інвалідністю 1 групи.

З огляду на те, що позивач в установленому порядку не підтвердив ту обставину, що він є надавачем соціальних послуг на непрофесійній основні, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що у даному випадку відповідач діяв неправомірно та необґрунтовано.

Водночас, є слушними доводи апелянта про помилковість застосування судом першої інстанції Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, адже вказаний нормативний акт прийнятий відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України», який не регулює спірні правовідносини. Відповідно, в цій частині рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції про відмову у позові є правильними, проте не у повній мірі відповідають нормам матеріального права, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає зміні в мотивувальній частині.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року змінити в мотивувальній частині.

В інших частинах рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв