Справа № 336/10879/24
Суддя: Вайнраух Л. А.
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Запоріжжі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, поданим в порядку адміністративного судочинства, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Філіпський О.С. в інтересах позивача засобами поштового листування 01.11.2024 звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнив 12.11.2024, просить скасувати постанову тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника Дем?яна Проценка №142 від 23.09.2024 у справі про адміністративне правопорушення, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

В обґрунтування позову представником позивача зазначено, що за результатами розгляду протоколу N142 від 17.09.2024 про вчинення адміністративного правопорушення, 23.09.2024 тимчасово виконуючий обов?язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 , винесено постанову N142 від 23.09.2024, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у розмірі 17 000,00 гривень за неявку 17.09.2024 за повісткою до другого відлілу ІНФОРМАЦІЯ_2 , що передбачена, ч. 3 ст.210-1 КУпАП. Сторона позивача вважає, що вказана постанова є незаконною та необгрунгованаю та підлягає скасуванню, виходячи з такого:

17.09.2024, перебуваючи у черговому відрядженні, рухаючись на автомобілі через Кіровоградську область на дорозі був зупинений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого ОСОБА_3 був протиправно затриманий та проти його волі доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 . За фактом незаконного затримання та позбавлення свободи повідомлено оператору 102, та зроблено заяву працівникам поліції, які приїхали до приміщення вище вказаного ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідь з поліції за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 не надійшла.

В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачу запропонували отримати повістку для явки в ІНФОРМАЦІЯ_3 на 10 годину 30 хвилину для уточнення даних та проходження ВЛК. На думку представника позивача дані дії мали протиправний характер. Проте, після відмови отримати повістку відносно ОСОБА_4 складено протокол N142 про адміністративне правопорушення. Станом на 17.09.2024 ОСОБА_3 викликів до ТЦК не отримував, у розшуку правоохоронних органів за фактом порушення мобілізаційного законодавства не перебував.

Відповідно до тверджень сторони позивача, ОСОБА_3 не належить до жодної з зазначених у ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» категорій призовників, зокрема, не є військовозобов?язаним, не перебуває в запасі, оскільки виключений з обліку у 2011 році за досягненням граничного віку перебування в запасі, що підтверджено як копією військового квитка, так і паспорта громдянина України. Відповідно, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 не може бути призваний під час мобілізації, не зобов?язаний проходити ВЛК, оновлювати облікові дані, оскільки рішення про виключення з військового обліку є остаточним, а особа, яка була виключена, не повинна знову ставати на військовий облік, окрім випадку, коли вона робить це добровільно. Додатково у позовній заяві наголошено, що нормами ч.3 ст.210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. Дана норма є бланкетною та відсилає до іншого законодавства, яке, зокрема, регулює порядок проведення мобілізації. У постанові N142 від 23.09.2024 зазначено порушення абзацу 2, частини 1, абзацу 7, 8 частини 3 статті 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено обов?язок прибувати до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема у строк, що вказаний у повістці. Проте, норми чинного законодавства не містять обов?язку громадян у країни отримувати відповідні повістки територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Так, про факт неявки ОСОБА_3 до ТЦК за повісткою на певний час та дату у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не зазначається, адже повістка N6152 виписана на 10 годину 30 хвилину 17.09.2024, на час та дату, коли ОСОБА_3 продовжували незаконно утримувати у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому факт відмови від отримання повістки не створює склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Додаткового у позовній заяві наголошено, що оскаржувана постанова не містить жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення, зібрані під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази, на підставі яких уповноважена особа дійшла висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. В постанові не зазначено, на підставі яких доказів встановлено, що ОСОБА_1 не оновив свої дані в ТЦК, є військовозобов?язаним.

Постанова, на переконання позивача, носить поверхневий і загальний характер, відсутній опис обставин, встановлених під час розгляду справи (відсутні місце, дата та час вчинення адміністративного правопорушення), відсутні відомості про наявність доказів, які б підтверджували зазначені в постанові обставини, не зазначено, якими доказами керувались при прийнятті рішення. У постанові не надано оцінку поясненням особи, які зазначено у протоколі, зокрема, щодо ненадання можливості скористатись правовою допомогою під час складання протоколу, чим порушено права ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 КУпАП.

3 огляду на викладене, внаслідок протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, за відсутності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, враховуючи відсутність належних доказів на підтвердження події правопорушення, представник позивача, діючи в інтересах довірителя, просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, призначено судове засідання. Роз`яснено, що відзив на позовну заяву (відзив) відповідач вправі подати до судового засідання у справі. Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вказаною ухвалою також задоволено клопотання представника позивача адвоката Філіпінського Олександра Сергійовича про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення строку на звернення до суду із позовною заявою, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено пропущений строк.

Відповідач не скористався своїм правом, врегульованим ч.4 ст.159, ч.1 ст.261 КАС України, відзиву у передбачений строк не скерував, при цьому, уповноважений працівник відповідача отримав копію ухвали суду із копією позовної заяви та доданими документами 12.12.2024 та 27.01.2025.

За приписами ст.175 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову;позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Як врегульовано ч.1 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

За нормою ч.3-4, 6 ст.162 КАС України копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За відсутності відзиву, суд застосовує наслідки ст.175 КАС України та розглядає справу за наявними матеріалами справи.

Суд враховує особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, врегульовані ст.286 КАС України.

За нормою ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Із врахуванням вимог ч.6 ст.262 КАС України, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, підстав для такого здійснення розгляду справи за ініціативою суду не встановлено.

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних заяв та клопотань.

Розглянувши позовну заяву, всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як врегульовано ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як передбачено ч.1 ст.262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (п.3 ч.3 ст.286 КАС України).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ця норма розповсюджується й на справи про адміністративні правопорушення.

Нормою ст.280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного право-порушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення без-пеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і доку-ментів, а також іншими документами.

Ч.1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати, як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно зі ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідні докази стосовно зайняття керівної посади ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо посадової особи, яка винесла оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, суду не надано.

Разом з цим, нормою ч.6 ст. 258 КУпАП чітко врегульовано, що протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику. Сторона позивача не спростовує присутності ОСОБА_1 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 під час складання протоколу.

Позивач, в інтересах якого діє представник, в позовній заяві наполягає на відсутності в його діях складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. Вважає, що рішення відповідача винесене протиправно та необґрунтовано, внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, відтак, викладені висновки не відповідають її фактичним обставинам.

Судом встановлено, що за даними засвідченої копії військового квитка НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знятий з військового обліку 03.10.2011, разом з цим, повної копії військового квитка матеріали справи не містять, а даний запис здійснений на 27 сторінці, із приміткою за віком. Запис про те, що позивач є невійськовозобов?язаним здійснений й в паспорті громадянина України, засвідчена копія якого досліджена судом.

Згідно з протоколом №142 про адміністративне правопорушення від 17.09.2024, складеним у м. Долинське Кіровоградської області адміністратором ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 відносно ОСОБА_1 , із зазначенням даних паспорта (серії та номера): під час дії особливого періоду та воєнного стану, 17 вересня 2024 року о 10:10 годин військовозобов?язаному ОСОБА_6 , який перебуває на військовому обліку військовозобов?язаних запасу, встановленим порядком, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснювалося вручення повістки N6152 від 17.09.2024 року про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних та проходження військово-лікарської комісії на 10:30 годин 17.09.2024 року.

З метою ухилення від призову на військову службу по мобілізації військовозобов?язаний ОСОБА_7 17.09.2024 року в 10:10 год. в усній формі відмовився від отримання повістки N6152 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Не виконав свій військовий обов?язок військовозобов?язаного запасу.

Крім того, військовозобов?язаний ОСОБА_7 як військовозобов?язаний протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов?язані уточнити свої облікові дані через центр надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов?язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження, дані не обновив.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги абзацу 2, частини 1, абзаців 7, 8, частини 3, статті 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Підпис позивача у протоколі відсутній, відмова від підпису засвідчена даними та підписами двох свідків. Свідки також засвідчили отримання ОСОБА_1 копії протокола. В протоколі міститься запис про те, що ОСОБА_1 відмовляється від підпису в даному протоколі за відсутності правової допомоги, має намір оскарження постанови в судовому порядку. До протоколу, як зазначено в ньому, додаються матеріали згідно опису.

Згідно з оскаржуваною постановою №142 від 23.09.2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, складеною т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_8 , своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 2 частини 1, абзаців 7,8 частини 3 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку із чим на нього накладено штраф у сумі 17 000,00 гривень.

Постанова містить порядок сплати штрафу, оскарження, а також підпис особи, яка її складала, надіслана засобами поштового зв?язку ОСОБА_1 11.10.2024, що визнається стороною позивача.

При винесенні постанови встановлено, що під час дії особливого періоду та воєнного стану, 17 вересня 2024 року о 10:10 годин військовозобов?язаному ОСОБА_9 , який перебуває на військовому обліку військовозобов?язаних запасу, встановленим порядком, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснювалося вручення повістки N6152 від 17.09.2024 року про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних та проходження військово-лікарської комісії на 10:30 годин 17.09.2024 року.

З метою ухилення від призову на військову службу по мобілізації військовозобов?язаний ОСОБА_7 17.09.2024 року в 10:10 год. в усній формі відмовився від отримання повістки N6152 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовився від проходження військово-лікарської комісії про що складений відповідний акт. Не виконав свій військовий обов?язок військовозобов?язаного запасу.

Крім того, військовозобов?язаний ОСОБА_7 військовозобов?язаний протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов?язані уточнити призовника, свої облікові дані через центр надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов?язаного, резервіста, або центр комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження, дані не обновив.

Підпису особи, притягнутої до відповідальності, зокрема, щодо ознайомлення із правами відповідно до ст.268 КУпАП, строком оскарження та щодо отримання копії оскаржуваного рішення постанова не містить, як і позначки про відмову від її отримання.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, тобто, є бланкетною. Так, у постанові зазначено, що позивач порушив вимоги абзацу 2, частини 1, абзаців 7, 8, частини 3, статті 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Приміткою до ст.210 КУпАП врегульовано, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Суд позбавлений можливості оцінити наявність або відсутність такої можливості щодо позивача за відсутності відзиву та відповідних доказів, позак вони не скеровані стороною відповідача.

Із врахуванням санкції ч.3 ст.210-1 КУпАП (штраф для громадян в розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), на позивача накладено адміністративне стягнення у сумі 17 000,00 гривень, тобто, у передбаченому законом розмірі. Положень ст.22 КУпАП до позивача не застосовувалось.

Згідно з нормою статті 10 КУАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх (прямий умисел) або свідомо допускала настання цих наслідків (непрямий умисел). Належних та допустимих доказів як на користь наявності об?єктивної сторони правопорушення, так і суб?єктивної сторони у діях позивача, зокрема, форми вини, матеріали справи не містять.

Згідно з ч.2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Натомість, будь-яких належних і допустимих доказів, які б надали суду підстави для висновків про обґрунтованість оскаржуваної постанови, стороною відповідача не надано.

Ч.1-4 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. На переконання суду, у відповідача було достатньо часу для подання відповідних доказів на користь правомірності оскаржуваного рішення.

Враховуючи вказані норми адміністративного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок щодо доказування правомірності та обґрунтованості свого рішення, зокрема, події адміністративного правопорушення та наявності його складу у діях позивача. Проте, у даній справі вказаний обов`язок не дотриманий.

Суд наголошує, що не є застосованим у справах даної категорії загальне положення щодо обов`язку позивача з приводу надання доказів на підтвердження заявлених вимог, адже в даному випадку діє саме спеціальна норма.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог ст.77 КАС України не доведено правомірності оскаржуваної постанови, як і наявності події і складу адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнутий до відповідальності.

Відповідно, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, закриттю з підстав, встановлених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, - за відсутності події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст.132, ч.1 ст.139 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у сумі 605,60 гривень підлягає компенсації на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача шляхом стягнення зазначеної суми.

Керуючись ст. 2, 6, 8, 9, 12, 18, 59, 72-79, 121, 132, 139, 143, 159, 162, 175, 205, 229, 241-246, 257, 262, 269-272, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, поданий в порядку адміністративного судочинства, - задовольнити.

Скасувати постанову №142 від 23.09.2024 по справі про адміністративне правопорушення, складену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_8 , про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень на користь держави.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ІНФОРМАЦІЯ_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Копію рішення суду невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду складено та підписано 14.02.2025.

Суддя Л.А.Вайнраух