Справа № 420/9270/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/9270/24

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,

повний текст судового рішення

складено 26.06.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року по справі за позовом Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці за результатом розгляду якого позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000703/2 від 28.10.2023 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2023/001359 від 28.10.2023 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000834/2 від 06.12.2023 року.

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2023/001531 від 06.12.2023 року.

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000894/2 від 29.12.2023 року.

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2023/001684 від 29.12.2023 року.

- стягнути з Одеської митниці на користь Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що надані позивачем для митного оформлення товару документи відповідають вимогам ч.2 ст.53 МК України, у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару, та підтверджують митну вартість товару, задекларовану ПП «ГЕЛІОС-ВАН» у митних деклараціях ЕМД. Таким чином, документи, подані позивачем, є достатніми та такими, що у своїй сукупності не викликають сумнів у достовірності наданої інформації, відповідності обраного методу визначення митної вартості товарів. З огляду на вказане, оскаржувані рішення та картки відмови є протиправними та підлягають скасуванню.

Від представника відповідача надійшов відзив, з огляду на який відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не належать до задоволення. Представник відповідача зазначає, що оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митними деклараціями містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI, були підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Одеська митниця діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача.

У відповіді на відзив позивач заперечує щодо наведених відповідачем доводів та зазначає, що наведене відповідачем у відзиві не спростовує фактичного порушення відповідачем прав позивача та обставин протиправності дій відповідача наведених у позові.

В запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача наполягає на відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

13.05.2024 року від представника позивача надійшла заява про стягнення судових витрат з відповідача, пов`язаних із залученням перекладача.

Від відповідача надійшли заперечення щодо вказаної заяви, в яких представник наголошує на тому, що документи щодо яких здійснено переклад не відносяться до витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року задоволено адміністративний позов Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000703/2 від 28.10.2023 року.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2023/001359 від 28.10.2023 року.

Визнано протиправною та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000834/2 від 06.12.2023 року.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2023/001531 від 06.12.2023 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000894/2 від 29.12.2023 року.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2023/001684 від 29.12.2023 року.

Стягнуто з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» судові витрати в розмірі 49 534,40 грн. (сорок дев`ять тисяч п`ятсот тридцять чотири гривні сорок копійок).

На вказане рішення суду Одеська митниця подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

04.10.2024 року (вхід.№43398/24) на адресу суду апеляційної інстанції від представника Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» - адвоката Шморгуна Віталія Олеговича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 року у справі №420/9270/24 без змін; стягнути з Одеської митниці на користь Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 23 000 грн. 00 коп. (двадцять три тисячі грн. 00 коп.).

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Приватне підприємство «ГЕЛІОС-ВАН» є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якого є Оптова торгівля фарфором, скляним посудом і засобами для чищення (код КВЕД 46.44).

07.09.2015 року між ПП «ГЕЛІОС-ВАН» та ARC INTERNATIONAL FRANCE (Франція) укладено зовнішньоекономічний контракт №09-15-148447, за умовами якого Продавець зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар, виготовлений Продавцем на своїх заводах і філіалах, далі іменований як «Товар».

Відповідно до вимог п.1.2 контракту №09-15-148447 від 07.09.2015 року ціна, тип, кількість товару, умови передплати і оплати, термінами поставки визначаються сторонами для кожної партії товару і зазначаються у проформі.

Умови поставки визначені п.2 контракту №09-15-148447 від 07.09.2015 року, зокрема, Постачання товару здійснюється на умовах FСА м. Арк, Франція згідно ІНКОТЕРМС 2010. Пункт відправлення м.Арк (Франція) буде вказано в інвойсі. Кінцевий пункт призначення товару є м. Одеса або м. Іллічівськ, Україна.

Додатковою угодою №4 від 01.10.2016 року до контракту №09-15-148447 від 07.09.2015 року внесено зміни щодо назви Продавця, зокрема, ARC INTERNATIONAL FRANCE змінено на ARC FRANCE (а.с.90).

На виконання контракту №09-15-148447 від 07.09.2015 року, відповідно до проформи №110404339 від 16.10.2023 року та інвойсу № від 20.10.2023 року, на умовах поставки FCA поставило ПП «ГЕЛІОС-ВАН» товар: посуд столовий.

Відповідно до довідки про транспортні витрати №26.10.23-1 від 26.10.2023 року вартість перевезення вантажу (посуд скляний) автомобілем НОМЕР_1 / НОМЕР_2 для ПП «Геліос-ВАН» за договором №070723-1 від 07.07.2023 року від м. Арк (Франція) до митного кордону України м/п Краківець на умовах FСА-м.Арк (Франція) становить 51 000 грн. (п`ятдесят одну тисячу грн. 00 коп.). Експедиторські послуги за межами України склали 250 грн., без ПДВ.

З метою здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці надано митну декларацію №23UA56U7 від 27.10.2023 року та документи, що підтверджують митну вартість товарів, зокрема: Пакувальний лист №81464876 від 20.10.2023 року; Рахунок-проформа №104040339 від 16.10.2023 року; Рахунок-фактура (інвойс) № від 20.10.2023 року; Автотранспортна накладна №562462-01 від 20.10.2023 року; Сертифікат про походження товару №648 від 23.10.2023 року; Сертифікат про походження товару №649 від 23.10.2023 року; Платіжна інструкція в іноземній валюті №91 від 17.10.2023 року; Рахунок на оплату №86 від 26.10.2023 року; Довідка про транспортні витрати №26.10.23-1 від 26.10.2023 року; Контракт №09-15-148447 від 07.09.2015 року; Додаткова угода №4 від 01.10.2016 року; Додаткова угода №4/1 від 01.11.2016 року; Додаткова угода №5 від 17.11.2016 року; Додаткова угода №7 від 01.05.2018 року; Додаткова угода №9 від 18.08.2022 року; Договір про транспортно-експедиторське обслуговування у сфері міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом №070723-1 від 07.07.2023 року; акт зважування від 26.10.2023 року; Експортна митна декларація №MRN23FRD667 від 20.10.2023 року; Митна декларація №23UA56U7 від 27.10.2023 року.

Позивач вважав, що надані документи у повній мірі підтверджували митну вартість товару, базувались на об`єктивних, достовірних, документально підтверджених даних, які підлягали обчисленню та містили всі реквізити, які ідентифікували ввезений товар.

Проте, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості митним органом встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: відповідно до наказу МФУ від 24.05.2012 року №599 та ч.2 ст.53 МКУ, для підтвердження витрат на транспортування декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахункафактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Проте до митного оформлення надано довідку від 26.10.2023 року №26.10.23-1 та рахунок №86 від 26.210.2023 року про транспортні витрати, а в наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі, тощо) відсутні відомості щодо даної складової митної вартості товару.

В наданій копії експортної декларації MRN23FRD667 заявлена сума 45 381 євро , в наданому інвойсі сума 45 382,19 євро.

Враховуючи вищезазначене, відповідно до частини 3 статті 53 МКУ декларанту було запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Позивачу зазначено, що у відповідності до частини 6 статті 53 МКУ декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Для підтвердження заявленої митної вартості позивач додатково надав відповідачу наступні документи: Повідомлення №221 від 28.10.2023 року; Прейскурант (прайс-лист) виробника товарів №2023/10-1 від 01.10.2023 року; виписку по рахунку від 17.10.2023 року; оборотно-сальдову відомість по рахунку №632 за період 01.01.2923 року - 26.10.2023 року.

За результатами митного оформлення відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000703/2 від 28.10.2023 року.

В обставинах прийняття Рішення зазначено, що митним органом було проведено аналіз бази даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС та встановлено, що рівень митної вартості оформлених товарів є більшим, ніж заявлено декларантом.

Також, відповідач прийняв Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2023/001359 від 28.10.2023 року.

На виконання контракту №09-15-148447 від 07.09.2015 року, відповідно до проформи № від 15.11.2023 року та інвойсу № від 22.11.2023 року, на умовах поставки FCA поставило ПП «ГЕЛІОС-ВАН» товар: посуд столовий.

Відповідно до довідки про транспортні витрати №05.12.23-1 від 05.12.2023 року вартість перевезення вантажу (посуд скляний) автомобілем НОМЕР_3 / НОМЕР_4 для ПП «ГЕЛІОС-ВАН» за договором №070723-1 від 07.07.2023 року від м. Арк (Франція) до митного кордону України м/п Краківець на умовах FСА-м.Арк (Франція) становить 51 000 грн (п`ятдесят одну тисячу грн. 00 коп.). Експедиторські послуги за межами України склали 250 грн., без ПДВ.

З метою здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці надано митну декларацію №23UA16U5 від 05.12.2023 року та документи, що підтверджують митну вартість товарів, зокрема: Пакувальний лист №81467617 від 22.11.2023 року; Рахунок-проформа № від 15.11.2023 року; Рахунок-фактура (інвойс) № від 22.11.2023 року; Автотранспортна накладна №563634-01 від 22.11.2023 року; Сертифікат про походження товару №741457 від 23.11.2023 року; Сертифікат про походження товару №741458 від 23.11.2023 року; Довідка про транспортні витрати №05.12.23-1 від 05.12.2023 року; Контракт №09-15-148447 від 07.09.2015 року; Додаткова угода №4 від 01.10.2016 року; Додаткова угода №4/1 від 01.11.2016 року; Додаткова угода №7 від 01.05.2018 року; Додаткова угода №9 від 18.08.2022 року; Договір про надання послуг митного брокера МБ-1/21 від 28.04.2021 року; Договір про надання транспортно-експедиційних послуг №0905-T/20 від 11.12.2020 року; Митна декларація №23UA16U5 від 05.12.2023 року.

Позивач вважав, що надані документи у повній мірі підтверджували митну вартість товару, базувались на об`єктивних, достовірних, документально підтверджених даних, які підлягали обчисленню та містили всі реквізити, які ідентифікували ввезений товар.

Проте, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості митним органом встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

1) відповідно до пп.в) п.2 ч.10 ст.58 Митного кодексу України (далі МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст.53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно наказу МФУ від 24.05.2012 року №599 до зазначених документів можуть належати: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахункафактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Проте до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати, в якої відсутнє посилання на договір про перевезення та рахунок на оплату в якому не зазначені витрати на завантажування та розвантажування вантажу.

Враховуючи вищезазначене, відповідно до частини 3 статті 53 МКУ декларанту було запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Позивачу зазначено, що у відповідності до частини 6 статті 53 МКУ декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Для підтвердження заявленої митної вартості позивач додатково надав відповідачу наступні документи: Платіжна інструкція в іноземній валюті №99 від 16.11.2023 року; Рахунок на оплату №96 від 05.12.2023 року; Виписку по рахунку Б/н за 16.11.2023 року; Прайс лист №2023/11-1 від 01.11.2023 року; Оборотно-сальдову відомість по рахунку №632 за період 01.01.2023 року - 04.12.2023 року; Експортну митну декларацію №MRN23FRD002 від 22.11.2023 року.

За результатами митного оформлення відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000834/2 від 06.12.2023 року.

В обставинах прийняття Рішення зазначено, що митним органом було проведено аналіз бази даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС та встановлено, що рівень митної вартості оформлених товарів є більшим, ніж заявлено декларантом.

Також, відповідач прийняв Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2023/001531 від 06.12.2023 року.

На виконання контракту №09-15-148447 від 07.09.2015 року, відповідно до проформи № від 06.12.2023 року та інвойсу № від 19.12.2023 року, на умовах поставки FCA поставило ПП «ГЕЛІОС-ВАН» товар: посуд столовий.

Відповідно до довідки про транспортні витрати №28.12.23-1 від 28.12.2023 року вартість перевезення вантажу (посуд скляний) автомобілем НОМЕР_5 / НОМЕР_6 для ПП «ГЕЛІОС-ВАН» за договором №070723-1 від 07.07.2023 року від м. Арк (Франція) до митного кордону України м/п Чоп-Захонь на умовах FСА-м.Арк (Франція) становить 94 924,15грн. Експедиторські послуги за межами України склали 250 грн., без ПДВ.

З метою здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці надано митну декларацію №23UA35U8 від 28.12.2023 року та документи, що підтверджують митну вартість товарів, зокрема: Пакувальний лист №81469546 від 19.12.2023 року; Рахунок-проформа № від 06.12.2023 року; Рахунок-фактура (інвойс) № від 19.12.2023 року; Автотранспортна накладна №564554-01 від 19.12.2023 року; Сертифікат про походження товару №741582 від 20.12.2023 року; Сертифікат про походження товару №741583 від 29.12.2023 року; Платіжна інструкція в іноземній валюті №105 від 08.12.2023 року; Рахунок на оплату №106 від 28.12.2023 року; Довідка про транспортні витрати №28.12.23-1 від 28.12.2023 року; Контракт №09-15-148447 від 07.09.2015 року; Додаткова угода №4 від 01.10.2016 року; Додаткова угода Ne 4/1 від 01.11.2016 року; Додаткова угода №5 від 17.11.2016 року; Додаткова угода №7 від 01.05.2018 року; Додаткова угода №9 від 18.08.2022 року; Договір про транспортно-експедиторське обслуговування у сфері міжнародних та внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом № 070723-1 від 07.07.2023 року; Акт зважування від 28.12.2023 року; Заява на проведення фізогляду від 28.12.2023 року; лист виробника від 26.12.2023 року; акт від 28.12.2023 року; Експортна митна декларація №MRN23FRD471 від 28.12.2023 року.

Позивач вважав, що надані документи у повній мірі підтверджували митну вартість товару, базувались на об`єктивних, достовірних, документально підтверджених даних, які підлягали обчисленню та містили всі реквізити, які ідентифікували ввезений товар.

Проте, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості митним органом встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: відповідно до наказу МФУ від 24.05.2012 року №599 та ч.2 ст.53 МКУ, для підтвердження витрат на транспортування декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахункафактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Проте до митного оформлення надано довідку від 28.12.2023 року №28.12.23-1 та рахунок №106 від 28.12.2023 року про транспортні витрати, а в наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі, тощо) відсутні відомості щодо даної складової митної вартості товару.

Враховуючи вищезазначене, відповідно до частини 3 статті 53 МКУ декларанту було запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Позивачу зазначено, що у відповідності до частини 6 статті 53 МКУ декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Для підтвердження заявленої митної вартості позивач додатково надав відповідачу наступні документи: Повідомлення №277 від 29.12.2023 року; Прейскурант (прайс-лист) виробника товарів №2023/12-1 від 01.12.2023 року; виписку по рахунку від 08.12.2023 року; оборотно-сальдову відомість по рахунку №632 за період 01.01.2023 року - 29.12.2023 року.

За результатами митного оформлення відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000894/2 від 29.12.2023 року.

В обставинах прийняття Рішення зазначено, що митним органом було проведено аналіз бази даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС та встановлено, що рівень митної вартості оформлених товарів є більшим, ніж заявлено декларантом.

Також, відповідач прийняв Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2023/001684 від 29.12.2023 року.

Позивач не погодився із правомірністю вищезазначених рішень контролюючого органу про коригування митної вартості товарів та картками в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та звернувся до суду із цим позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митну територію та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України, МКУ) та іншими законами України.

Відповідно до вимог ст.49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст.50 МКУ).

Відповідно до Брюссельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умовах повної ринкової конкуренції).

Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.

Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

Відповідно до вимог ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України.

При цьому, відповідно до вимог ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п. 1 ч. 5 ст.54 МК України).

Як встановлено вимогами ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з вимогами ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У той же час, відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з вимогами ч.ч.5 та 6 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно з вимогами ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до вимог ч.4 ст.54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з вимогами ч.5 ст.54 МК України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з вимогами ч.6 ст.54 МКУ, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до вимог ч.1 ст.55 МКУ, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч.3 ст.57 МК України).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2)щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Частиною дев`ятою статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Частинами 1, 2 ст.64 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в оскаржуваних рішеннях зазначив, що: 1) у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) відсутні дані щодо такої складової митної вартості товару, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару; 2) до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати, в якій відсутнє посилання на договір про перевезення та рахунок на оплату в якому не зазначені витрати на завантажування та розвантажування вантажу, а також, що така довідка не є належним документом на підтвердження транспортних витрат.

Твердження контролюючого органу про те, що до митного органу не надано додаткових документів на підтвердження такої складової митної вартості як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт щодо завантаження, за умови включення вартості таких робіт та матеріалів до ціни товару, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як встановлено судом, поставка товару здійснюється на умовах FCA м. Арк, Франція відповідно до Правил Інкотермс 2010.

В свою чергу, Згідно Правил Інкотермс 2010 (Правила ICC для використання торгівельних термінів. в національній та міжнародній торгівлі) FCA (...named place) англ. Free Carrier, або Франко перевізник (назва місця) - термін, який означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. При FCA поставка вважається здійсненою, а) якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього; б) якщо назване місце перебуває за межами площ продавця: коли товар наданий у розпорядження перевізника чи іншої особи, призначеної покупцем або обраної продавцем, нерозвантаженим з транспортного засобу продавця. Продавець зобов`язаний нести всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту здійснення його поставки.

Відповідно до ст.А9 Правил Інкотермс 2010 щодо FCA продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити упаковку товару, за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі зазвичай прийнято відвантажувати вказаний у договорі товар без упаковки. Продавець може упакувати товар таким чином, як це необхідно для його перевезення, якщо тільки покупець до укладення договору не повідомить продавця про специфічні вимоги до упаковки.

Отже, з викладеного слідує, що за умовами поставки FCA обов`язок пакування, маркування покладається на постачальника товару та при поставці товару витрати з пакування, маркування, а також вартість тари, включено до вартості товару.

Таким чином, в даному випадку вартість тари, пакування, маркування не є витратами, які понесені покупцем, у зв`язку з чим не є такими, що додатково включаються у митну вартість товару, оскільки вони вже включені постачальником до вартості товару.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 22.01.2019 року у справі №815/6794/17, від 18.12.2019 року у справі №160/8775/18.

Також колегія суддів вважає безпідставним твердження митного органу щодо відсутності посилання у довідках про транспортні витрати на договір про перевезення та рахунок на оплату, в яких не зазначені витрати на завантажування та розвантажування вантажу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у довідках про транспортні витрати №26.10.23-1 від 26.10.2023 року, №05.12.23-1 від 05.12.2023 року, №28.12.23-1 від 28.12.2023 року є посилання на договір №070723-1 від 07.07.2023 року, що спростовує зауваження митного органу.

Рахунок на оплату містять графу «Договір» де зазначений номер договору транспортного експедирування №070723-1 від 07.07.2023 року.

Як вже зазначалось вище, поставка товару здійснювалась на умовах FCA. Відповідно до офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів (Інкотермс 2010) за терміном FCA: Продавець зобов`язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 а, у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки. Продавець зобов`язаний, з урахуванням положень статті Б.6: нести всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності з статтею А.4; сплатити, коли це належить, витрати митних процедур, а також усі мита, податки та інші збори, що підлягають сплаті при експорті товару. Поставка вважається здійсненою, а) якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього.

Тобто, якщо поставка товару здійснюється на умовах FCA, то витрати на навантаження/розвантаження та митне оформленні в країні експорту покладені на продавця товару та вони не входять до митної вартості товару. Вартість вказаних витрат враховується при формуванні ціни на товар та не може бути відокремлена.

Зазначене спростовує твердження митного органу про те, що позивачем документально не підтверджено таку складову митної вартості як витрати на навантаження/розвантаження.

Крім того, у постанові від 31.05.2019 року у справі № 804/16553/14 Верховний Суд зазначив, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, а тому такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Стосовно доводів митного органу у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000703/2 від 28.10.2023 року про те, що в наданій копії експортної декларації MRN23FRD667 заявлена сума 45 381 євро , в наданому інвойсі сума 45 382,19 євро, колегія суддів зазначає наступне.

У графі 22 ЕМД -1 зазначено загальну вартість товару у сумі 45 382,19 євро, що відповідає вартості товару за поданим для митного оформлення інвойсом № від 20.10.2023 року.

У експортній митній декларації №MRN23FRD667 від 20.10.2023 року митна вартість товару зазначена за окремими асортиментними одиницями товару та в сумі складає 45 381 євро (32720+9483+2221+413+544).

У повідомленні №221 від 28.10.2023 року позивач надав роз`яснення відповідачу, що вказана розбіжність викликана округленням сум товарів, які застосовуються у митних деклараціях країн ЄС.

Так, відповідно до п.3 ст.101 Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) про встановлення Митного кодексу Союзу №952/2013 від 9 жовтня 2013 року якщо сума ввізного чи вивізного мита, що підлягає сплаті, не є цілим числом, таку суму може бути округлено. Якщо зазначена в першому підпараграфі сума виражена в євро, ї може бути округлено в бік збільшення чи зменшення до найближчого цілого числа.14 У спеціальних положеннях про митну вартість, опублікованих на порталі Головного управління митних та непрямих податків Французької Республіки https://www.douane.gouv.fr/sites/default/files/2019-01/reglement-particulier-valeur-juillet- 2014.pdf), у абзаці [4320] зазначається, що відповідно до статті 26 Закону від 2 липня 1998 року №98-465 бази оподаткування та результати ліквідації округлюються до найближчої цілої одиниці. Для встановлення митної вартості базові позиції конвертуються по рядках для кожного пункту декларації та округлюються до найближчого цілого євро. Аналогічно митна вартість і сума, яка має бути сплачена, зазначаються без десяткових дробів, округлюючись до найближчого цілого євро.

Таким чином, розбіжність у інвойсі і експортній митній декларації викликана різним регулюванням правил визначення митної вартості щодо її округлення, є незначною і не впливає на правильність визначення митної вартості товарів позивачем.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.

Оцінюючи надані декларантом до митного оформлення документи та додаткові пояснення на підтвердження заявленої митної вартості товару, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такі документи є достатніми для підтвердження заявленої товариством митної вартості декларованого товару за основним методом.

Суд, також, не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Митний орган в оскаржуваних рішеннях не навів жодних пояснень чи розрахунків щодо здійснених коригувань, а також детальної інформації про товари, які було використано в якості джерела інформації, про числові значення митної вартості таких товарів, умови поставки, країну походження, фактурну вартість, діапазон декларованих цін за ідентичні чи подібні товари тощо. Тому зазначення лише номеру та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, без будь-якого обґрунтування її вибору, без пояснення критеріїв відбору, а також докладної інформації щодо номенклатури, характеристик товару, умов поставки тощо не підтверджує обґрунтованість визначеної відповідачем митної вартості товару та свідчить про безпідставність оскарженого рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені відповідачем недоліки щодо розбіжностей у документах, що були надані позивачем є безпідставними та, відповідно, рішення про коригування митної вартості, що прийняті на підставі встановлених відповідачем розбіжностей та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є таким, що належать до скасування. Отже, позов підлягає задоволенню.

Стосовно судових витрат на оплату професійної правничої допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник позивача просить суд стягнути з відповідача на його користь 32 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

На підтвердження витрат на правничу допомогу суду надано: Договір про надання правової допомоги 24 від 21.10.2021 року; Додаткову угоду №51 до Договору про надання правової допомоги від 14.03.2024 року; Рахунок на оплату 49 від 14.03.2024 року; Платіжну інструкцію №280 від 15.03.2023 року на суму 32 000,00 грн; Виписку з особового рахунку АО «Едвайзерс» за 15.03.2024 року; Трудову книжку Гудкової Н.Ф.; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Шморгун В.О., та Гудкової Н.Ф., акт прийому-передачі наданих послуг від 13.05.2024 року до Додаткової угоди №51 до Договору №24 про надання правової.

У постанові від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням зазначеного та критерію розумності розміру витрат на правничу допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача на його користь, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості присудити до стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі у сумі 16 000,00 грн.

Крім того, позивачем понесені витрати на оплату послуг перекладача у розмірі 19 000 грн.

Частиною третьою статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Розподіл судових витрат визначено у статті 139 КАС України, зокрема:

- при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. (ч.1 цієї статті)

- розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. (ч.7 цієї статті).

- при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. (ч.9 цієї статі)

З наведеного вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку.

При цьому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першочергово має з`ясувати, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

В підтвердження понесення витрат на оплату послуг перекладача в розмірі 19 000,00 грн. ПП «ГЕЛІОС-ВАН» надало суду: рахунок на оплату від 03.04.2024 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 03.04.2024 року та платіжну інструкцію від 03.04.2024 року №93 на суму 19 000,00 грн.

Понесені позивачем витрати на перекладача у розмірі 19 000,00 грн., пов`язані з виконанням вимог ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 року, якою позовну заяву ПП «ГЕЛІОС-ВАН» було залишено без руху, оскільки вона була подана без додержання вимог, встановлених статтею 161 КАС України, а саме: на підтвердження обставин та доводів, викладених у позовній заяві, було подано письмові докази, які викладені іноземною мовою та не були перекладені українською мовою. Позивачу встановлено строк для усунення недоліків.

Відповідно до вимог ст.254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Тобто, вказана норма надає право декларантам надавати документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. При цьому, митні органи можуть вимагати переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. І у такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, спірним питанням у даній справі не є мова документів, які подавались позивачем митному органу під час митного оформлення, що свідчить про те, що мова документів переклад яких було здійснено залученим перекладачем є офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування.

Тобто, під час проходження митного оформлення позивачу не потрібно було здійснювати переклад вказаних документів, оскільки документи були викладені англійською мовою, мовою міжнародного спілкування.

Необхідність в здійсненні перекладу вказаних документів виникла у позивача в наслідок порушення його прав та інтересів з боку Одеської митниці, під час звернення до суду за захистом таких прав та інтересів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що переклад документів, замовлений позивачем на виконання вимог ухвали суду від 01.04.2024 року, якою позов було залишено без руху, на стадії відкриття провадження по справі, наданий суду з метою доведення своєї позиції, а тому такі витрати позивача безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

Враховуючи виконаний перекладачем обсяг роботи та надані докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті 19 000,00 грн. витрачених ПП «ГЕЛІОС-ВАН» на переклад документів, що здійснено на виконання ухвали суду від 01.04.2024 року.

Що ж до заяви представника позивача про стягнення з Одеської митниці на користь Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 23 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постановах Верховного Суду від 28.04.2023р. по справі №640/8003/20, від 25.05.2023р. по справі №440/7120/20, від 20.06.2023р. по справі №280/5922/21 викладено правову позицію, згідно якої визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У постанові Верховного Суду від 17.05.2023р. по справі №560/3073/20 зазначено, що судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в сумі 23 000,00 грн. ПП «ГЕЛІОС-ВАН» надало суду апеляційної інстанції: рахунок на оплату №159 від 27.09.2024 року; платіжна інструкція №337 від 02.10.2024 року; виписка з особового рахунку АО «Едвайзерс» за 02.10.2024 року, акт прийому-передачі наданих послуг до Додаткової угоди №51 до Договору №24 про надання правової допомоги від 21.10.2021 року від 16.10.204 року.

Дослідивши матеріали справи, надані представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 23 000, 00 грн. письмові докази, колегія суддів дійшла висновку про неспівмірність заявлених до відшкодування коштів із розглядом даної справи.

Отже, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 8500,00 грн.

До того ж, стягнення витрат у заявленому розмірі не становить надмірний тягар для відповідача.

Колегія суддів наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019р. по справі №826/841/17.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року без змін.

Стягнути з Одеської митниці ( адреса: 65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, 21А) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» ( адреса: 68001, м. Чорноморськ, вул. Шевченка, 7-А, оф.44) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8500,00 грн. (вісім тисяч п`ятсот гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька