Справа № 140/14608/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/14608/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 листопада 2024 року №0-0318-UA0013585; від 18 листопада 2024 року №0-0318-UA0013585; від 18.11.2024 №0-0318- НОМЕР_1 ; від 18 листопада 2024 року №0-0318- НОМЕР_1 ; від 18 листопада 2024 року №0-0318- НОМЕР_1 ; від 18 листопада 2024 року №0-0318- НОМЕР_1 ; від 18 листопада 2024 року №0-0318-UA0013585 від 18 листопада 2024 року №0-0318-UA0013585.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 на праві власності належать ряд нежитлових приміщень, які не здаються позивачем в оренду, лізинг, позичку: корівник, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - загальна площа об`єкта 1637,50 кв.м; водонапірна башня, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - загальна площа об`єкта 1,30 кв.м; автовага, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - загальна площа об`єкта 36,90 кв.м; свинарник, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - загальна площа об`єкта 487,40 кв.м; артсвердловина, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - загальна площа об`єкта 5,8 кв.м; телятник, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - загальна площа об`єкта 220,70 кв.м; телятник, що знаходиться за адресою адресою АДРЕСА_1 - загальна площа об`єкта 578,90 кв.м.

Окрім того, ОСОБА_1 на праві оренди, належать 5 земельних ділянок (згідно укладених договорів оренди від 21.07.2017 між ним - орендарем та Книгининівською сільською радою - орендодавцем), а саме: із кадастровим номером :07:001:6299, площею 0,1234 га, номер запису про речове право 22467895; із кадастровим номером :07:001:6300, площею 0,5576 га, номер запису про речове право 22466490; із кадастровим номером :07:001:6301, площею 0,1549 га, номер запису про речове право 22469679; із кадастровим номером :07:001:6302, площею 0,1307 га, номер запису про речове право 22459945; із кадастровим номером :07:001:6303, площею 0,6928 га, номер запису про речове право 224653364, державна реєстрація права оренди за якими проведена 19 вересня 2017 року, з цільовим призначенням - для обслуговування господарських будівель та споруд (сільськогосподарські землі сільськогосподарські угіддя, пасовища. вид використання земельних ділянок- А.01.13).

Також, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1,27 га земельної ділянки, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 15 жовтня 2002 року, яка використовується останнім для посіву сільськогосподарських культур.

Зауважує, що всі вищевказані об`єкти відносяться до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271), що відповідачем не заперечується.

Окрім того, звертає увагу суду, що позивач є засновником Фермерського господарства «Сирники-Агро» (далі ФГ «Сирники-Агро»), предметом діяльності якого є: 01.50 змішане сільське господарство (основний). ОСОБА_1 є єдиним засновником ФГ «Сирники - Агро», основним видом діяльності якого, як зазначалося вище, є ведення сільського господарства.

Уважає, що належні йому на праві власності вищезазначені будівлі використовуються для ведення фермерського господарства, тобто ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником, а об`єкти нерухомості, які належать йому на праві приватної власності та щодо яких контролюючий орган донараховав податкові зобов`язання, є будівлями, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Також звертає увагу на процесуальні порушення, які були вчинені ГУ ДПС у Волинській області, а саме їх винесення у вересні 2024 року, тобто з порушенням строку, встановленим підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України), тому просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-4).

У відзиві на позовну заяву від 25 лютого 2025 року представник відповідача позовні вимоги заперечила та у їх задоволенні просила відмовити.

В обґрунтування цієї позиції вказала, що доводи позивача про те, що він є єдиним засновником фермерського господарства та бере активну участь у сільськогосподарському товаристві не звільняє його від грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно (арк. спр. 42-43).

На адресу суду 03 березня 2025 року на ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій останній підтримав позицію, викладену у позовній заяві та просив адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 57-58).

У додаткових поясненнях від 05 березня 2025 року представник відповідача додала, що інформація про передачу об`єктів нерухомого майна, на які здійснено нарахування податкових зобов`язань, до статутного капіталу ФГ «Сирники-Агро» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня (арк. спр. 60-61).

Також позивач у відповіді на відзив звернув увагу на пропуск строку для подання відзиву на позовну заяву.

Стосовно викладеного зауваження, суд зазначає, що представником відповідача подано клопотання про поновлення строку, яке обґрунтовано необхідністю отримання повної інформації щодо обставин даної справи.

Так, з метою дотримання принципу змагальності сторін, диспозитивної та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, закріплених у КАС України, наведений строк, на переконання суду, необхідно поновити.

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (акт. спр. 38).

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 у 2023 році був власником нерухомого майна, а саме: корівник, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - загальна площа об`єкта 1637,50 кв.м; водонапірна башня, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - загальна площа об`єкта 1,30 кв.м; автовага, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - загальна площа об`єкта 36,90 кв.м; свинарник, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - загальна площа об`єкта 487,40 кв.м; артсвердловина, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - загальна площа об`єкта 5,8 кв.м; телятник, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - загальна площа об`єкта 220,70 кв.м; телятник, що знаходиться за адресою адресою АДРЕСА_1 - загальна площа об`єкта 578,90 кв.м., що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно (арк. спр. 15-18) та не заперечується сторонами.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є засновником ФГ «Сирники-Агро», яке зареєстроване 14 листопада 2019 року (номер запису 0002538).

Видами діяльності ФГ «Сирники-Агро» (за кодами КВЕД) є: 01.50 змішане сільське господарство (основний); 01.29 вирощування інших багаторічних культур; 01.28 вирощування пряних, ароматичних і лікарських культур; 01.25 вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; 01.24 вирощування зерняткових і кісточкових фруктів; 01.19 вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.13 вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 52.10 складське господарство; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 01.63 післяурожайна діяльність; 01.62 допоміжна діяльність у тваринництві; 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві; 01.46 розведення свиней; 01.43 розведення коней та інших тварин родини конячих; 01.41 розведення великої рогатої худоби молочних порід (арк. спр. 19-21).

ГУ ДПС у Волинській області на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України 27 вересня 2024 року прийняло податкові повідомлення-рішення №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585 про визначення податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивачем на вказані податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу від 18 вересня 2024 року №0-0320, яка була винесена у зв`язку із наявністю у ОСОБА_1 податкового боргу, було подано скаргу до ДПС України.

Рішенням ДПС України від 05 листопада 2024 року №33199/6/99-00-06-01-03-06 скасовано податкові повідомлення-рішення №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585 та податкову вимогу від 18 вересня 2024 року №0-0320, у зв`язку із невірно застосованою ставкою податку, а саме 0,5% замість 0,2%. Зазначено, що податок на об`єкти нерухомого майна підлягає перерахунку.

Враховуючи наведене рішення ДПС України, ГУ ДПС у Волинській області 18 листопада 2024 року винесено податкові повідомлення-рішення про визначення податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013584, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585 (арк. спр. 6-12).

ОСОБА_1 , не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Пунктом 6.3 статті 6 ПК України визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Згідно з пунктом 7.3 статті 7 ПК України, будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Згідно із статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Підпунктами 266.3.1-266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, який набрав чинності 1 січня 2019 року, внесено зміни до ПК України й підпункт «ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, умовою звільнення подібних об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Встановлена підпункту «ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Здійснивши аналіз приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України суд апеляційної інстанції зробив висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель). Залежно від періоду (до і після 01 січня 2019 року) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Законом України від 23 лютого 2024 року №3603-ІХ, абзац «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, законодавець уточнив з 01 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд НК 018:2023, затвердженого і введеного в дію Наказом Міністерства економіки України від 16 травня 2023 року №3573, клас Нежитлові сільськогосподарські будівлі (1271) включає: будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

Відтак, перелік будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, визначений наведеною нормою, не є вичерпним та містить лише одне виключення.

Водночас, приміщення складу, яке належить позиву на праві власності відноситься до класу код 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», підкласу код 1271.9, «Будівлі сільськогосподарського призначення, інші» (на даний момент, у зв`язку зі змінами, до класу код 1271 «Нежитлові сільськогосподарські будівлі»), що відповідачем не заперечується.

Як з`ясовано судом, належні позивачу об`єкти нерухомості - приміщення телятників, корівник, свинарник, водонапірна башня, автовага та артсвердловина, щодо яких контролюючим органом прийняті рішення про донарахування податкових зобов`язань, є будівлями, що можуть використовуватися у сільськогосподарській діяльності. Наведена обставина, на думку позивача, підтверджується наявними на праві оренди земельними ділянками загальною площею 1,6594 га, цільове призначення якої «для обслуговування господарських будівель і споруд», що підтверджується відповідними договорами оренди (арк. спр. 26-35), а також наявність на праві власності земельної ділянки площею 1,27 га, цільове призначення якої «для ведення особистого селянського господарства», що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку (арк. спр. 25).

Поряд із тим, суд зауважує, що, як звертаючись із позовом, так і в ході розгляду справи, позивачем не надано будь-яких доказів того, що описані вище будівлі та приміщення, які за своїм прямим призначенням призначені для використання в сільськогосподарській діяльності, використовувались (прямо чи побічно) у виробництві сільськогосподарської продукції, як про це стверджує позивач у своїх письмових поясненнях. Не надано позивачем і жодних доказів використання спірних будівель для здійснення сільськогосподарської діяльності (вирощування свиней, корів, телят та/або зберігання зернових, гербіцидів тощо). Судом при цьому враховано, що функціональним призначенням спірних будівель є використання їх для перебування тварин та зрошування земель.

Окрім того, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначав про те, що він є засновником та власником ФГ «Сирники-Агро», яке є виробником сільськогосподарської продукції (арк. спр. 19-21). Тобто, позивач фактично переконує, що здійснює сільськогосподарську діяльність (товаровиробництво) через утворену ним юридичну особу, яка, своєю чергою, використовує спірні об`єкти нерухомості у межах провадження сільськогосподарської діяльності.

Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» №2238-III від 18 січня 2001 року, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Так, відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Отже, сам факт створення позивачем юридичної особи, яка використовує спірні об`єкти нерухомості у межах провадження сільськогосподарської діяльності, за діючого правового регулювання, не впливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Разом із тим, ОСОБА_1 , наполягаючи на наявності у нього пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не надав жодних достеменних доказів, які б підтверджували факт безпосереднього використання ним вищезазначених об`єктів нерухомості у власній сільськогосподарській діяльності.

Суд також акцентує увагу, що із наданих представником відповідача витягу із інформаційно-комунікаційної системи «Податковий Блок» убачається, що в спірний період, а саме за 2023 рік, позивачем до контролюючого органу не подано жодної звітності, яка могла б підтвердити факт отримання ФГ «Сирники-Агро» доходу від здійснення сільськогосподарської діяльності (арк. спр. 63).

Таким чином, за наявного обсягу доказової бази, відсутні підстави стверджувати про те, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Суд зауважує, що сам по собі факт наявності у власності позивача будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника. Будь-яких доказів того, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником (договорів, обладнання, наявності на зберіганні кормів, гербіцидів (в тому числі світлокопій чи будь-яких інших доказів) тощо) матеріали справи не містять і судом не встановлено.

Варто додати, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі №380/18104/21 та застосована Восьмим апеляційним адміністративним судом у своїх постановах від 18 листопада 2024 року у справі №140/33208/23, від 10 грудня 2024 року у справі №500/4204/24, від 16 січня 2025 року у справі №500/7859/23 та інших.

Правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 квітня 2021 року у справі №2340/4117/18, на які посилається позивач, не можуть бути застосовані до справи, яка розглядається, з огляду на відмінність фактичних обставин. Так, у справі №2340/4117/18 суди установили, що рішенням суду за позивачем визнано право власності на спірний комплекс будівель та споруд, які, відповідно статуту фермерського господарства, віднесені до складу майнового комплексу, їх внесено до складеного капіталу та передано позивачем до складу статутного фонду фермерського господарства. У справі ж, яка розглядається, спірні будівлі перебувають на праві власності у позивача та не передані до статутного фонду фермерського господарства, до того ж не надано жодних доказів їх використання у сільськогосподарській діяльності юридичної особи.

З таких же ж підстав не підлягають до застосування висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 09 травня 2023 року у справі №380/10802/22 та від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19.

Також суд зауважує, що рішенням Луцької міської ради «Про встановлення ставок із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», яким встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що вводяться в дію з 01 січня 2022 року на території сіл: Княгининок, Буків, Зміїнець, Милушин, Милуші, Моташівка, Сирники, селище Рокині, за кодом 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства, у розмірі 0,2 ставки податку за 1 кв. метр (відсотків розміру мінімальної заробітної плати (зворот арк. спр. 65-67).

На офіційному веб-сайті ДПС України наявна зведена інформація про розмір та дату встановлення на відповідних територіях ставок місцевих податків і зборів, а також про встановлені податкові пільги, які будуть діяти у 2023 році (https://tax.gov.ua/zakonodavstvo/podatki-ta-zbori/stavki-mistsevih-podatkiv-ta-zboriv/volinska-oblast/zvedena-informatsiya-2023/), так у відповідності до такої інформації, ставка податку за 1 кв. м. (відсоток розміру мінімальної заробітної плати) за кодом 1271 на 2023 рік становить 0,200 відсотки, тобто є незмінною з 01 січня 2022 року.

З оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 18 листопада 2024 року убачається, що саме цей відсоток (0,200) застосовано контролюючим органом під здійснення розрахунку податкових зобов`язань. Варто зауважити, що правильність здійснення таких розрахунків позивачем в під сумнів не ставить, тому відсутні підстави уважати, що такі здійснені поза межами пункту 266.7 статті 266 ПК України.

Щодо строку винесення та надіслання податкових повідомлень-рішень від 27 вересня 2024 року №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, суд зазначає, що у разі, якщо відповідні порушення в частині строків винесення податкових повідомлень-рішень або направлення розрахунку до такого рішення мають місце поряд із помилковістю висновків контролюючого органу щодо недотримання платником податків вимог податкового та/або іншого законодавства, суди повинні зазначати про наявність усіх встановлених ними в ході судового розгляду недоліків рішень, що є предметом позову.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі №280/5332/18 та підтримана постановою Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі №240/28129/23.

Отож, в даному висновки ГУ ДПС у Волинській області, щодо здійснення нарахування податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є обґрунтованими. До того ж вказані податкові повідомлення-рішення скасовані рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 05 листопада 2024 року №33199/6/99-00-06-01-03-06, відтак, на переконання суду, наведений недолік не вплинув на зміст рішень відповідача та не є окремою підставою для їх скасування.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведених вище обставин суд уважає, що матеріалами справи підтверджується наявність підстав для здійснення нарахувань податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а, відтак - правомірність винесених ГУ ДПС у Волинській області податкових повідомлень-рішень від 18 листопада 2024 року №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585, №0-0318-UA0013585 та №0-0318-UA0013585.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

07 березня 2025 року