Справа № 280/241/25
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року Справа № 280/241/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області,

Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1 від 10.01.2025 № 88;

2) зобов`язати відповідача 1 призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18 грудня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу, визначеного пенсійним органом як 24 роки 3 місяця 6 днів, періоди роботи з 01.01.2015 по 31.12.2015 фізичною особою - підприємцем; з 10.06.1985 по 23.07.1987 водієм легкового автомобіля «Волга» Чернігівського міжколгоспного комбікормового заводу (записи № 1,2 трудової книжки НОМЕР_1 ); з 01.09.1988 по 10.02.1991 матросом-рибообробником БАТ «Пушкін» в Об`єднанні «Новоросійськрибпром» (записи № 6,7 трудової книжки НОМЕР_1 ); з 11.02.1991 по 30.11.1993 матросом-рибообробником БМРТ «Галдор» в Об`єднанні «Новоросійськрибпром», перетвореного 03.02.1993 в АТ «Новоросійськрибпром» (записи № 7-9 трудової книжки НОМЕР_1 ); з 01.12.1993 по 19.01.1995 матросом-рибообробником РТМ «Ф.Гладков» в АТ «Новоросійськрибпром» (записи № 9,10 трудової книжки НОМЕР_1 ); з 16.05.1981 по 15.03.1983 механізатором бригади № 1 в колгоспі «Більшовик» Чернігівського району Запорізької області (записи № 1,2 вкладиша в трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 ); з 01.12.1994 по 31.12.1995 механізатором МТФ № 1 в КСП «Більшовик» Чернігівського району Запорізької області (записи № 3,4 вкладиша в трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 ); з 01.01.1996 по 31.12.1998 електромонтером в КСП «Більшовик» Чернігівського району Запорізької області (записи № 3,4 вкладиша в трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 ); з 07.03.2003 по 31.03.2003 енергетиком в СТОВ «Токмачани» Чернігівського району Запорізької області (записи № 7,8 вкладиша в трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 );

3) зобов`язати відповідача 2 здійснити виплату призначеної відповідачем 1 пенсії за віком.

Крім того, просить усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Закарпатській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком та додав документи для підтвердження стажу роботи. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду Україні в Закарпатській області від 10.01.2025 № 88 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що не всі недоліки щодо заповнення трудової книжки можуть бути підставою для відмови у зарахуванні відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Вказано, що відсутність відтиску печатки на титульній сторінці трудової книжки, не є тим недоліком трудової книжки чи записів у них, за наявності якого трудовий стаж не може вважатися підтвердженим. Крім того, зауважує на протиправному незарахуванні до страхового стажу періодів трудової діяльності позивача у колгоспі відповідно до записів вкладиша до трудової книжки, у якому наявна інформація про встановлений мінімум трудової участі у громадському господарстві та фактично відпрацьовані вихододні. Також позивач звертає увагу на необхідності зарахування до страхового стажу періоду його діяльності як фізичної особи-підприємця у 2015 році, з огляду на підтвердження такого факту свідоцтвом про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, листом ГУ ДПС у Запорізькій області, доказами сплати єдиного податку з фізичних осіб. Вважає, що рішення відповідача прийняте без урахування усіх обставин, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи та документів, що надійшли до суду.

24.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якому зазначено, що надана позивачем заява від 05.01.2024 розглянута в порядку екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди діяльності позивача згідно даних трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки титульна сторінка трудової книжка не завірена печаткою, у зв`язку з чим позивачем повинно бути надано уточнюючі довідки для підтвердження оспорюваних періодів роботи. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи в колгоспі згідно вкладиша до трудової книжки НОМЕР_2 у зв`язку з відсутністю трудової книжки, при цьому для підтвердження періоду роботи з 16.05.1987 по 15.03.1983 необхідно надати довідку про встановлений мінімум та про відпрацьовані вихододні. Щодо незарахування періоду роботи з 07.03.2003 по 31.03.2003 відповідач посилається на наявність лише вкладиша без трудової книжки колгоспника, крім того, відсутні відомості про сплату страхових внесків. Стосовно підтвердження періоду роботи показаннями свідків, то відповідач вказує, що позивач не звертався до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про підтвердження стажу роботи відповідно до Порядку №18-1, Порядку №22-1, отже не виявив бажання дотримуватись належної процедури для складання Актів опитування свідків, тому письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не можуть братись до уваги, оскільки вони не відповідають порядку підтвердження стажу роботи показаннями свідків. З огляду на відсутність у реєстрі застрахованих осіб відомостей щодо сплати позивачем страхових внесків за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, вказаний період неможливо зарахувати до страхового стажу. Звертає увагу, що згідно чинного законодавства функції по призначенню, перерахунку і виплаті пенсій покладені саме на Пенсійний Фонд України, який здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління. Позовну вимогу щодо зобов`язання здійснити виплату призначеної пенсії за віком передчасною, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

27.01.2025 судом отримана заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про долучення до матеріалів справи копії відмовної пенсійної справи ОСОБА_1

31.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, у якому зазначено, що рішення про відмову у призначенні пенсії ґрунтується на відсутності необхідного страхового стажу. Для надання документів на підтвердження наявного трудового стажу законодавцем встановлений алгоритм дій, що йдуть у певній послідовності. За відсутності трудової книжки черговим елементом для підтвердження стажу виступають: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на виду заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договорі і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За неможливості підтвердити наявний трудовий стаж будь-якими документами законодавцем передбачено останній по черговості спосіб, а саме: встановлення трудового стажу на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Просить відмовити у задоволенні позову.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 20.01.2025 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін; витребував у Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області належним чином засвідчені копії усіх документів та матеріалів, що були підставою для прийняття оскаржуваного рішення (заяви позивача про призначення пенсії разом з усіма доданими до неї матеріалами).

Рішення у справі ухвалюється з урахуванням перебування судді у відпустці у період з 18.02.2025 по 05.03.2025 згідно з довідкою від 27.02.2025 за вих. № 02-35/25/23.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), місцем реєстрації якої є Запорізька область, 05.01.2025 звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 10.01.2025 № 88, прийнятому за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Зазначено, що вік заявника становить 60 років 0 місяців 17 днів. Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 31 років (по 31.12.2024), після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу не менше 24 років (по 31.12.2025), при досягненні віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Страховий стаж заявника становить 24 років 3 місяці 6 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу роботи заявника не зараховано дані трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою та не зараховано період роботи в колгоспі згідно вкладиша до трудової книжки НОМЕР_2 у зв`язку з відсутністю трудової книжки. Додатково повідомлено, що для підтвердження періоду роботи з 16.05.1981 по 15.03.1983 необхідно надати довідку про встановлений мінімум та про відпрацьовані вихододні. Заявник не має права на призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 12.06.1985 щодо спірних періодів наявні наступні записи:

(запис №1) 10.06.1985 прийнятий водієм легкового автомобіля «Волга» Чернігівського міжколгоспного комбікормового заводу (наказ № 84 від 10.06.1985)

(запис №2) 23.07.1987 звільнений за власним бажанням у зв`язку із вступом на навчання (наказ № 203 від 23.07.1987);

(запис № 6) 01.09.1988 прийнятий до Об`єднання «Новоросійськрибпром» після закінчення училища матросом- рибообробником на БАТ «Пушкін» (наказ № 607/л від 05.09.1988);

(запис № 7) 11.02.1991 переведений на БМРТ «Галдор» матросом-рибообробником (наказ № 306 від 25.02.1991);

(запис № 8) 03.02.1993 об`єднання перетворене в АТ «Новоросійськрибпром» (наказ № 107 від 01.04.1993);

(запис № 9) 01.12.1993 - переведений на РТМ «Ф. Гладков» матросом-рибообробником (наказ № 175 від 01.12.1993);

(запис № 10) 19.01.1995 звільнений за власним бажанням (наказ № 13/л від 19.01.1995).

У вкладиші до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 16.05.1981 містяться, серед іншого, наступні записи:

(запис № 1): 16.05.1981 прийнятий у члени колгоспу «Більшовик» Чернігівського району Запорізької області, направлений у бригаду № 1 у якості механізатора (протокол № 1 від 16.05.1981);

(запис № 2) 15.03.1983 звільнений з колгоспу у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії (наказ № 2) від 15.03.1983);

(запис № 3) 01.12.1994 прийнятий у члени КСП «Більшовик» Чернігівського району Запорізької області, направлений механізатором на МТФ № 1 (протокол № 12 від 28.12.1994);

(запис № 4) 01.01.1996 направлений на посаду електромонтера (протокол № 1 від 25.01.1996);

(запис № 5) 15.02.2000 КСП «Більшовик» Чернігівського району Запорізької області перейменований у ТОВ «Колос» у зв`язку з реорганізацією КСП (рішення зборів № 3 від 15.02.2000);

(запис № 6) 06.03.2003 звільнений з членів ТОВ «Колос» (наказ № 10 від 06.03.2003);

(запис № 7) 07.03.2003 прийнятий на роботу в СТОВ «Токмачани» Чернігівського району Запорізької області енергетиком (наказ № 6 від 07.03.2003);

(запис № 8) 01.12.2004 звільнений з роботи за власним бажанням (наказ № 49 від 01.12.2004).

При цьому на сторінках 12-13 вкладиша до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 16.05.1981 у розділі «Трудова участь у громадському господарстві» містяться записи щодо встановленого у колгоспі річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис за 1981-1983 роки.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 у період з 16.03.2012 по 25.01.2022 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Згідно зі свідоцтвом платника єдиного податку серії Б № 531249 від 31.05.2012 ФОП ОСОБА_1 з 01.04.2012 перейшов на спрощену систему оподаткування за ставкою єдиного податку 10%.

У матеріалах відмовної пенсійної справи також наявний лист Головного управління ДПС у Запорізькій області від 11.12.2024 № 274/Ш/08-01-24-03-04, за яким згідно ІКС «Податковий блок» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) з 16.03.2012 по 25.01.2022 був зареєстрований як фізична особа-підприємець і перебував на обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області (Чернігівська ДПІ, Чернігівський район), № державної реєстрації 0001052. ФОП ОСОБА_1 використовував спрощену систему оподаткування ІІ групи (ставка 10%) з 01.04.2012 по 31.12.2020, ІІ група (ставка 12%) з 01.01.2021 по 25.01.2022 (дата припинення підприємницької діяльності). Основний вид діяльності виробництво готових кормів для домашніх тварин (код ВЕД 10.92). Згідно інтегрованої картки платника по коду бюджетної класифікації 18050400 «Єдиний податок з фізичних осіб» з 01.01.2015 по 31.12.2015 було сплачено до бюджету: 16.01.2015 121,80 грн; 18.02.2015 121,80 грн; 17.03.2015 121,80 грн; 15.04.2015 121,80 грн; 14.05.2015 121,80 грн; 17.06.2015 121,80 грн; 15.07.2015 121,80 грн; 17.08.2015 121,80 грн; 14.09.2015 121,80 грн; 16.10.2015 121,80 грн; 16.11.2015 121,80 грн; 14.12.2015 121,80 грн.

У довідці форми ОК-5 відсутні відомості щодо сплати страхових внесків за період з січня 2003 року по березень 2003 року та за 2015 рік.

Відповідно до форми РС-право до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховані періоди трудової діяльності з 29.08.1981 по 25.03.1983, з 10.06.1985 по 23.07.1987, з 02.09.1988 по 31.12.1998, з 01.01.2003 по 31.03.2003; за період з 01.04.2012 по 29.02.2020 зарахований страховий стаж 6 років 11 місяців.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Стаття 1 Закону №1058-IV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років (частина друга статті 26 Закону).

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років (частина третя статті 26 Закону).

Як встановлено судом, на момент звернення позивача до пенсійного органу його вік становив 60 років, тому з урахуванням наведених положень для призначення позивачу пенсії за віком його страховий стаж має становити не менше 32 років. Разом з тим, при розгляді заяви позивача з доданими до неї документами пенсійним органом було встановлено, що страховий стаж особи становить 24 років 3 місяці 6 днів, у зв`язку з чим з огляду на відсутність необхідного страхового стажу рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 10.01.2025 № 88, прийнятому за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Підставою для відмови відповідачем у призначенні позивачу пенсії за віком була відсутність необхідного страхового стажу.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Як встановлено судом, трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 від 12.06.1985 містить записи щодо періодів його роботи, зокрема, з 10.06.1985 по 23.07.1987, з 01.09.1988 по 19.01.1995. Разом з тим, відповідач 1 не зарахував до страхового стажу усі періоди роботи ОСОБА_1 лише з тих підстав, що титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою.

Суд зазначає, що на час заповнення трудової книжки позивача (дата початку заповнення 12.06.1985), діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412) (далі Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції № 162 про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу.

Надалі була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження: відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення: відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України: відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з ним винагороди.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказ) (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати текст) наказу (розпорядження).

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18).

Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача 1 щодо незарахування до загального трудового стажу позивача періодів його роботи (зокрема тих, що не були зараховані з 10.06.1985 по 23.07.1987, з 01.09.1988 по 19.01.1995) з тих підстав, що титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою організації, оскільки внесення записів до трудової книжки не є обов`язком позивача та ним не здійснювалось, а право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.

Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд зауважує, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. На переконання суду, такий недолік оформлення трудової книжки, як відсутність відтиску печатки на титульній сторінці, не є таким, з якого неможливо встановити факт роботи позивача на відповідних посадах у спірні періоди.

Судовим розглядом встановлено, що записи у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 12.06.1985 щодо періодів роботи позивача з 10.06.1985 по 23.07.1987, з 01.09.1988 по 19.01.1995 заповнені відповідно до вимог Інструкції № 162 та Інструкції № 58, а також містять всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності. Доказів, які б спростовували трудову діяльність позивача, відповідачами не надано.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

За приписами частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Таким чином, з наведених норм чинного законодавства встановлено наявність значного обсягу прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду України при вирішенні питання про перерахунок пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення. При цьому, відповідачами не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ними вчинялись певні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірних періодів.

Згідно із висновком Верховного Суду, який викладено у постанові від 04.07.2023 у справі №580/4012/19, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Разом з тим, позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, у тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на підприємствах первинних документів про роботу працівників від яких залежить виникнення і реалізації майнових прав громадянин при призначені пенсії. Незабезпечення належного зберігання вказаних документів на підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та, як наслідок, обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача.

У постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, у розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 28.08.2018 у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі № 242/65/17, від 27.02.2019 у справі № 423/3544/16-а та від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі № 127/16245/17.

Таким чином, недоліки оформлення трудової книжки відповідачем 1 виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні спірних періодів роботи до загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня. За таких обставин відповідач 1 протиправно не зарахував позивачу до його страхового стажу періоди роботи, записи про які містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 12.06.1985, не врахував усі обставини, а тому оскаржуване рішення суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності у колгоспі відповідно до записів вкладиша до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 16.05.1981 з огляду на відсутність трудової книжки, то суд зазначає наступне.

На час заповнення вкладиша до трудової книжки колгоспника позивача (дата початку заповнення 16.05.1981) діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (по тексту Інструкція № 162), та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (по тексту - Інструкція №58).

Пунктами 3.1-3.3, 5.1 Інструкції 162 зазначено, що в тих випадках, коли в трудовій книжці заповнені всі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Про кожний виданий вкладиш на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки зверху ставиться штамп розміром 10х25 мм з написом "Виданий вкладиш" і тут же зазначаються серія і номер вкладиша. При кожній наступній його видачі має ставитися другий штамп і зазначатися серія і номер вкладиша.

У разі необхідності доповнення трудової книжки вкладишем видається вкладиш нового зразка незалежно від того, яку трудову книжку має працівник.

Особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Аналогічні положення містять пункти 3.1-3.3, 5.1 Інструкції № 58.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (далі Положення № 310).

Відповідно до пункту 2 Положення № 310 трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

Відповідно до пунктів 7, 8, 11 Положення № 310, в тих випадках, коли у трудовій книжці колгоспника заповнені всі сторінки відповідних розділів, трудова книжка доповнюється вкладишем. Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Особа яка втратила трудову книжку колгоспника, зобов`язана негайно заявити про це правлінню колгоспу. Не пізніше 15 днів після заяви правління колгоспу видає іншу трудову книжку колгоспника із надписом «Дублікат».

У зразку вкладиша в трудову книжку колгоспника зазначено, що вкладиш без трудової книжки недійсний.

При зверненні позивача 05.01.2025 із заявою про призначення пенсії за віком позивач разом з іншими документами надав пенсійному органу вкладиш в трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 від 16.05.1981, на титульній сторінці якого зазначено «Вкладиш без трудової книжки недійсний», при цьому позивач не надав саму трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 , а також будь-який інший документ на підтвердження стажу роботи, зазначеного у вкладиші трудової книжки, про що свідчать копії матеріалів пенсійної справи позивача. Крім того, жодних пояснень щодо відсутності трудової книжки позивач також не надав.

Як встановлено судом, до пенсійного органу були надані також заяви-пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (адресовані «для окружного адміністративного суду, що розглядатиме позовну заяву») разом з їх трудовими книжками на підтвердження того, що вказані особи працювали у колгоспі «Більшовик», КСП «Більшовик», ТОВ «Колос» Чернігівського району Запорізької області, у зв`язку з чим можуть підтвердити трудову діяльність позивача у вказаних установах.

Так, відповідно до положень пунктів 2, 17, 18 Порядку №637 у разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Враховуючи зазначені положення законодавства, підтвердження трудового стажу показаннями свідків може бути здійснено виключно у випадку наявності надзвичайної ситуації або відсутності документів про трудовий стаж заявника.

З матеріалів позовної заяви та пенсійної справи судом не встановлено, з яких причин позивач не надав до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 , а надав тільки вкладиш до вказаної трудової книжки, позивач не зазначив, чи була вона втрачена та з яких підстав про вказані підстави не заявлено правлінню колгоспу і не отримано дублікат трудової книжки колгоспника, чи обумовлені такі обставини об`єктивною неможливістю надзвичайною ситуацією, внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних тощо. При цьому у чинних на момент внесення записів до вкладиша до трудової книжки інструкціях про порядок ведення трудових книжок працівників та положенні про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників чітко зазначено, що вкладиш без трудової книжки недійсний.

Суд не приймає посилання позивача на правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15, від 19.12.2019 у справі № 307/541/17, від 30.09.2001 у справі № 300/860/17, оскільки вони містять висновки щодо відсутності вини пенсіонера за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, оскільки такі допущені адміністрацією підприємства, водночас за обставинами справи №280/241/25 відсутня інформація щодо існування трудової книжки колгоспника та причин її ненадання за умови врахування вкладиша до трудової книжки лише за наявності останньої, що не може вважатися формальним недоліком.

Разом з тим, суд зазначає, що у випадку існування об`єктивних причин неможливості (що не залежали від волі позивача) надання до пенсійного органу трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 за можливості підтвердження спірного стажу роботи показаннями свідків, позивач мав право звернутися до пенсійного органу з клопотанням про опитування свідків, яке у силу вимог пункту 2 Порядку № 637 здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відтак суд не бере до уваги заяви-пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з їх трудовими книжками на підтвердження трудової діяльності ОСОБА_1 у колгоспі, оскільки таке опитування, виключно за наявності передбачених Порядком № 637 умов, має здійснюватися саме органами Пенсійного фонду України, а не складатися власноруч свідками.

Таким чином, за відсутності достатніх доказів трудової діяльності позивача у колгоспі, у відповідача 1 були відсутні правові підстави для зарахування такого стажу, у зв`язку з чим оскаржуване рішення від 10.01.2025 № 88 у цій частині є правомірним.

При цьому суд вказує, що пенсійний орган всупереч вимогам Порядку № 22-1 та Порядку № 637 не надав позивачу належних роз`яснень щодо допомоги в одержанні відсутніх документів для призначення пенсії, а також встановлення права позивача на одержання пенсії за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 Порядку № 637, на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Оскільки пенсійний орган не надав позивачу належних роз`яснень з питань призначення та виплати пенсій, в тому числі і щодо можливості встановлення стажу роботи відповідно до записів у вкладиші до трудової книжки на підставі показань не менше двох свідків, суд дійшов висновку, що при прийнятті відповідачем 1 рішення про відмову у призначенні пенсії за віком порушено принцип встановлення права особи на призначення пенсії, а саме: право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Судом також встановлено, що у вкладиші до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 16.05.1981 містяться записи щодо роботи позивача у період з 07.03.2003 по 01.12.2004 енергетиком у СТОВ «Токмачани» Чернігівського району Запорізької області. Як зазначив відповідач 2, період роботи з 07.03.2003 по 31.03.2003 не був зарахований з огляду на відсутність відомостей щодо сплати страхових внесків, про що свідчить довідка форми ОК-5.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 20 Закону №1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Водночас суд вкотре звертає увагу, що вкладиш без трудової книжки недійсний, у зв`язку з чим наявних у ній записів щодо періодів роботи (зокрема, з 07.03.2003 по 01.12.2004) недостатньо для підтвердження страхового стажу позивача з 07.03.2003 по 31.12.2003, щодо якого в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку відсутні відомості щодо сплати страхових внесків для нарахування пенсії.

При цьому відповідно до пунктів 1, 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивач у період з 07.03.2003 по 31.12.2003 працював у СТОВ «Токмачани» Чернігівського району Запорізької області, не зазначено про неможливість надання до пенсійного органу та суду таких доказів, відсутні докази звернення позивача до вказаного товариства або архівної установи задля отримання документів, які містять відомості про спірний період роботи позивача, у зв`язку з чим вказаний період до страхового стажу позивача зарахуванню не підлягає.

Суд наголошує, що у випадку, якщо поданих позивачем документів для зарахування до страхового стажу спірних періодів було недостатньо, орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково, натомість за обставинами справи відповідачем 1 жодних дій вчинено не було, поклавши весь тягар відповідальності на позивача.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду з 01.01.2015 по 31.12.2015 з огляду на відсутність у реєстрі застрахованих осіб відомостей щодо сплати позивачем страхових внесків, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у період з 16.03.2012 по 25.01.2022 ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Крім того, згідно з пунктом 4 Порядку № 637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ). Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.10.2018 у справі № 643/20104/15-а, суд констатував, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Відповідно до форми РС-право до страхового стажу ОСОБА_1 за період з 01.04.2012 по 29.02.2020 зараховано лише 6 років 11 місяців.

Слід зазначити, що у матеріалах пенсійної справи міститься лист Головного управління ДПС у Запорізькій області від 11.12.2024 № 274/Ш/08-01-24-03-04, за яким ФОП ОСОБА_1 використовував спрощену систему оподаткування ІІ групи (ставка 10%) з 01.04.2012 по 31.12.2020, при цьому за даними інтегрованої картки платника по коду бюджетної класифікації 18050400 «Єдиний податок з фізичних осіб» з 01.01.2015 по 31.12.2015 позивач сплачував вказаний платіж у розмірі 121,80 грн щомісячно.

За наведеного, позовні вимоги у частині зарахування до страхового стажу періоду провадження підприємницької діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2015 підлягають задоволенню.

Більше того, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів заборгованості щодо сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів за період здійснення підприємницької діяльності. У свою чергу, відповідачами не надано суду жодної інформації про наявність заборгованості позивача за платежами до Пенсійного фонду України.

Відсутність заборгованості перед податковим та пенсійним органами свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності, а тому відповідний період провадження підприємницької діяльності відповідач 1 неправомірно не зарахував до страхового стажу позивача.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, суд враховує наступне.

За змістом частини четвертої статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд надає оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, виключно з огляду на зміст такого рішення.

Суд враховує, що обчислення стажу відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду, і суд не може перебирати на себе таку функцію та здійснювати розрахунок страхового стажу особи та визначати його достатність для призначення пенсії.

У постанові від 26.09.2023 у справі № 420/5833/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

З урахуванням наведеного, можна зробити висновок, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.

За приписами частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу усі періоди роботи позивача відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 12.06.1985 та період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2015, та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

При цьому відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Закарпатській області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії та не зараховано спірні періоди роботи. Тож, дії зобов`язального характеру щодо вирішення питання про зарахування стажу та повторного розгляду заяви має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Закарпатській області.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22 та 24.05.2024 №460/17257/23.

При цьому суд зазначає, що у випадку призначення ГУ ПФУ в Закарпатській області пенсії після повторного розгляду заяви позивача на підставі вказаного судового рішення у ГУ ПФУ в Запорізькій області виникає самостійний обов`язок виплати пенсію позивачу, так як саме у такому управлінні він перебуває на обліку. Відтак вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити виплату призначеної пенсії за віком є передчасними.

Ухвалюючи рішення, суд керується статтею 246 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

VII. Розподіл судових витрат.

За приписами частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Квитанцією від 11.01.2025 № 8090-7911-2074-9117 підтверджується сплата позивачем судового збору на суму 968,96 грн. За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 484,48 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1, як суб`єкта владних повноважень, яким прийнято оскаржуване рішення.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 10.01.2025 № 88 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 усі періоди його роботи відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 12.06.1985 та період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2015, і повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.01.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, 88000; .

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: пр.Соборний, буд.158-Б, м.Запоріжжя, 69057; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 06.03.2025.

Суддя К.В.Мінаєва