Справа № 640/31670/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДС ЛТД» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АДС ЛТД» звернулося до суду із позовом до Головного управління ДПС у м.Києві, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.10.20220 № 2 та №2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкові повідомлення-рішення від 08.10.20220 № 2 та № 2 є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки податковим органом було безпідставно виснувано та зафіксовано в акті перевірки нереальність проведених позивачем з контрагентами ТОВ «Інтера Софт», ТОВ «Профі-Юга» господарських операцій, а висновок про заниження позивачем податкових зобов`язань та завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту ґрунтується лише на підставі аналізу інформаційних баз даних, проте без наведення доказів дефектності наданих позивачем до перевірки документів первинного бухгалтерського обліку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов`язань.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням ДПС у м. Києві встановлено, що ТОВ «АДС ЛТД» в декларації з податку на додану вартість за листопад 2020 року задекларувало від`ємне значення з податку на додану вартість за червень 2020 року, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах за березень, грудень 2019 року, січень, лютий, березень, квітень, травень 2020 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 17.07.2020 № ).

На виконання п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України, ГУ ДПС у м. Києві прийнято наказ від 19.08.2020 № 5168 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АДС ЛТД».

З метою здійснення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АДС ЛТД» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах за березень, грудень 2019 року, січень, лютий, березень, квітень, травень 2020 року, відповідно до наказу від 19.08.2020 № 5168 та направлень на проведення перевірки від 25.08.2020 № 779/26-15-05-02-05, від 20.08.2020 № 706/26-15-05-02-05, ГУ ДПС у м. Києві здійснено виїзд на податкову адресу платника: 04116, м. Київ, пров. Тбіліський, буд. 4/10, копію наказу контролюючого органу вручено директору ТОВ «АДС ЛТД» Золотопуп Анжелі Миколаївні 21.08.2020, з направленнями на право проведення перевірки ознайомлено під підпис директора.

ГУ ДПС у м. Києві провело позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «АДС ЛТД» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість за червень 2020 року, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах за березень, грудень 2019 року, січень, лютий, березень, квітень, травень 2020 року.

За результатами перевірки складено акт від 17.09.2020 № 57/26-15-07-02-05/34586053, на підставі якого ГУ ДПС у Києві прийнято: податкове повідомлення-рішення від 08.10.2020 № 2 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 226 393,00 грн та застосування штрафних санкцій у сумі 56 598,00 грн; податкове повідомлення-рішення від 08.10.2020 № 2 про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 105 739,00 грн.

За висновками податкового органу, TOB «АДС ЛТД» документально не підтвердило можливість отримання послуг капітального ремонту від ТОВ «ПРОФІ-ЮГА» () та їх використання в господарській діяльності, що свідчить про відсутність реального здійснення операцій, оскільки ГУ ДПС у м. Києві має сумніви щодо наявності робітників, матеріально-технічної бази та достатньої кількості ресурсів у ТОВ «ПРОФІ-ЮГА» для виконання своїх зобов`язань за договорами підряду № 22/04-20 від 22.04.2020, № 17/04-20 від 17.04.2020, № 20/04-20 від 20.04.2020, № 27/04-20 від 27.04.2020, № 29/04-20 від 29.04.2020, № 10/06-20 від 10.06.2020.

Перевіркою встановлено, що згідно реєстру податкових накладних, протягом травня - червня 2020 року на адресу ТОВ «ПРОФІ-ЮГА» зареєстровано податкові накладні з кількома контрагентами, згідно яких, контролюючий орган дійшов висновку, про неможливість виконання ТОВ «ПРОФІ - ЮГА» робіт на користь ТОВ «АДС ЛТД», виходячи з номенклатури отриманих за ланцюгом постачання товарів та послуг ТОВ «ПРОФІ-ЮГА» від своїх постачальників.

Також, перевіркою встановлено, що TOB «ІНТЕРА СОФТ» () має ознаки неможливості здійснення господарських операцій з ідентифікованою номенклатурою товарів постачальником ТОВ «ІНТЕРА СОФТ», яке згідно баз податкового органу віднесена до п. 8 Критеріїв ризикованості платника податків (у контролюючого органу наявна податкова інформація, що визначає ризиковість здійснення господарської операції). Також, ТОВ «ІНТЕРА СОФТ» не декларувала товари, які в подальшому надавались ТОВ «АДС ЛТД».

За висновками перевірки, оскільки реальність вчинення господарських операцій між ТОВ «ІНТЕРА СОФТ» та ТОВ «АДС ЛТД» відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, таким чином, у ТОВ «АДС ЛТД» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

З урахуванням наявної інформації по контрагентах - постачальниках ТОВ «ПРОФІ-ЮГА» та ТОВ «ІНТЕРА СОФТ», а саме те, що дані підприємства зареєстровані з метою ухилення від сплати податків реально діючим суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі для ТОВ «АДС ЛТД», шляхом незаконного формування податкового кредиту, у позивача, на думку відповідача, відсутнє право на віднесення сум податку до податкового кредиту в розумінні п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України.

Таким чином, в порушення п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 та п.201.10 ст. 201 ПК України, підприємством завищено показники, задекларовані в рядку 10.1 (колонка Б) податкової декларації з ПДВ «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою та ставкою 7%, крім ввезення товарів на митну територію України» на загальну суму 312 009,00 грн, в тому числі по періодам: за червень 2020 року у сумі 312 009 грн. Відповідач, прийняв рішення щодо нереальності проведених господарських операцій та зробив висновок про заниження податкових зобов`язань та завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту.

Не погоджуючись з прийняти податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що висновки акту перевірки та негативні наслідки для позивача знайшли своє відображення через наявність у контролюючого органу сумніву про неможливість виконання своїх зобов`язань саме контрагентами позивача, а не позивачем, при цьому, що такі висновки мали б бути доведеними та знаходитись поза розумним сумнівом

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Розділом V Податкового кодексу України визначено порядок нарахування та сплати податку на додану вартість.

За приписами пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

В силу п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Норми п. 198.6 ст. 198 ПК України визначають, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У відповідності до частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У іншому випадку, відповідно до норм податкового законодавства, у платника податків не виникає права відносити до складу податкового кредиту, витрати без належних на те документів, обов`язковість заповнення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно ст. 1 Закону №996-XIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 статті 9 Закону №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону №996-XIV).

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Пунктом 2.4 Наказу №88 визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що до перевірки надано договори підряду від 17.04.2020 № 17/04-20, від 28.04.2020 № 28/04-20, від 29.04.2020 № 20/04-20, від 22.04.2020 № 22/04-20, від 29.04.2020 № 29/04-20, від 01.06.2020 № 0/06-201, від 10.06.2020 № 10/06-20, що були підписані від ТОВ «АДС ЛТД» (34586053) директором Золотопуп А.М. та від ТОВ «ПРОФІ-ЮГА» (43155484) директором Коломейчук О.Ю.

Відповідно до п. 1.1 договору, встановлено, що ТОВ «ПРОФІ-ЮГА» (підрядник) зобов`язується за завданням ТОВ «АДС ЛТД» (замовник) виконати капітальний ремонт приміщень, стадіонів в порядку та на умовах, визначених цим договором.

У п. 2.1 зазначено, що загальна вартість робіт, матеріалів, конструкцій, виробів, та устаткування, якими забезпечує виконавець, визначається на підставі рахунків-фактур, що є невід`ємною частиною договору.

За п. 2.3 договору, підрядник має право вимагати від замовника підвищення договірної ціни у випадку істотного (більше ніж на 10 %) підвищення виробниками після укладення договору цін на матеріали, конструкції, вироби та устаткування, відповідальність за забезпечення якими покладена на підрядника. У такому разі підрядник зобов`язаний направити замовнику письмове повідомлення з документальним підтвердженням відповідного зростання цін та розрахунок пов`язаних з таким зростанням додаткових витрат підрядника. Якщо замовник буде вважати таке підвищення обґрунтованим, в договір будуть віднесені відповідні зміни шляхом підписання додаткової угоди.

Згідно з п. 2.4 договору, розрахунки за договором здійснюються на підставі рахунків, які надаються підрядником у національній валюті в безготівковій формі шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок підрядника.

Своїми силами і засобами виконати роботи в обсягах і в строки, передбачені календарним планом, і здати роботи замовнику в стані, що відповідає вимогам замовника. Інформувати замовника про укладення договорів субпідряду зі спеціалізованими організаціями, що залучаються для виконання робіт за цим договором, і забезпечувати контроль за ходом робіт, що виконується ними. В день завершення виконання робіт подати замовникові на підписання акт приймання-передачі виконаних робіт (п. 4.1 договору).

Також, до перевірки надано договір поставки від 04.05.2020 № 04/05-20, що був підписаний від TОB «АДС ЛТД» (34586053) (покупець) директором Золотопуп А.М. та від ТОВ «ІНТЕРА СОФТ» (43156074) (продавець) директором Коломейчук О.Ю.

Відповідно до п. 1.1 договору, встановлено, що на підставі заявки покупця, продавець зобов`язується передати у власність покупця матеріали будівельного призначення, а саме їх асортимент, кількість, ціна яких визначена в рахунка-фактурах до договору, що надані продавцем та являють собою невід`ємну частину даного договору.

Згідно з п. 2.1 договору, замовлення покупця на поставку товарів обов`язкові для постачальника. Замовлення можуть надаватись в усній формі, засобами поштового зв`язку, факсимільного зв`язку, по електронній пошті або у іншій спосіб, прийнятий для покупця. У заявці має бути зазначена кількість, асортиментний перелік товару та, в разі необхідності, місце поставки товару.

За п. 2.2 договору, в підтвердження прийняття замовлення постачальник, протягом 2-х банківських днів надає покупцю відповідний рахунок-фактуру.

Продавець зобов`язаний поставити товар покупцеві протягом 20 банківських днів із дня оплати рахунку-фактури покупцем (п. 2.4).

Вартість товару вказується в рахунку-фактурі, що є невід`ємною частиною даного і діє на момент відвантаження товару. Ціни включають вартість товару, тари, упакування й маркування, ПДВ. Покупець оплачує суму, зазначену в рахунку-фактурі, шляхом безготівкового коштів на поточний рахунок постачальника. Оплата по даному договору може здійснюватись у готівковому порядку шляхом внесення грошових коштів покупця до каси постачальника. Сторони щомісяця звіряють взаєморозрахунки, на підставі яких постачальник зобов`язується повернути зайво отримані кошти покупцеві, а покупець зобов`язується оплатити заборгованість, що утворилась, протягом п`яти календарних днів з моменту підписання акту взаєморозрахунків сторін (п. 3.2, 3.3, 3.4 договору).

Товар постачається окремими партіями на основі письмової заявки покупця за умови дотримання покупцем п. 3.3 договору. Якщо сторонами не визначено інше, - поставка товару здійснюється в межах території складу постачальника. Постачання товару і його прийняття оформлюється в накладній на відвантаження, що підписується уповноваженими представниками сторін. Повноваження представника повинні бути підтвердженні дорученням (п. 4.1 та 4.3 договору).

Вказаний договір підписано та скріплено печатками підприємств, а саме від ТОВ «АДС ЛТД» директором Золотопуп А.М. та від ТОВ «ІНТЕРА СОФТ» директором Коломейчук О.Ю.

Так, до матеріалів справи стороною позивача надано копії договорів поставки, договорів на виконання робіт, видаткових накладних, рахунків на оплату, довідок про вартість виконання будівельних робіт та витрати, актів приймання виконання будівельних робіт.

Проведеною перевіркою встановлено, що контрагенти позивача - ТОВ «ІНТЕРА СОФТ» (), ТОВ «ПРОФІ-ЮГА» () згідно баз даних у періодах, що перевірялися, не придбавало товар (послуги) у своїх постачальників, які в подальшому були реалізовані на ТОВ «АДС ЛТД», не мали достатнього матеріально-технічного забезпечення та трудових ресурсів, отже неможливо підтвердити факт реалізації товару (послуг).

Зі змісту оскаржуваного акту встановлено, що ТОВ «ПРОФІ-ЮГА» та ТОВ «ІНТЕРА СОФТ» у періодах, що перевірялися не придбавало товар (послуги) у своїх постачальників, які, в подальшому, були реалізовані на ТОВ «АДС ЛТД» (), не мали достатнього матеріально-технічного забезпечення та трудових ресурсів, отже, неможливо підтвердити факт реалізації товару (послуг).

Згідно змісту акту перевірки та відзиву на позовну заяву, відповідач при здійсненні перевірки, керувався інформацією з ІС «Податковий блок», що є програмним продуктом, розробленим для реалізації Порядку взаємодії органів державної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов`язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів.

Суд першої інстанції вірно вказав, що процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів, є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Висновок щодо правильності (або недостовірності) задекларованих платником даних податкового обліку, як підстави для внесення змін до вказаної бази даних може бути зроблений податковим органом після визначення платникові податкових зобов`язань та їх узгодження у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дані документи складені відповідно до вимог Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Зазначені операції з контрагентами відображені позивачем належним чином в податковому та бухгалтерському обліку.

Разом із тим, відповідач не навів зауважень до змісту та форми наданих під час перевірки первинних документів із контрагентами.

Окрім того, висновки акту перевірки не спростовують фактичного руху активів позивача за договірними відносинами зі зазначеними контрагентами.

Натомість відповідач дійшов висновку, що по ланцюгу постачання товарів наявна замкнута схема руху товарів, яка може свідчити про узгодження дій позивача та контрагентів для одержання ним незаконної податкової вигоди, виходячи з наявної інформації, зокрема про: незвітування про діяльність; наявність рішень про відповідність платників податку критеріям ризиковості.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, первинні документи позивача по взаємовідносинам з наведеними вище контрагентами мають всі необхідні обов`язкові реквізити, визначені податковим законодавством.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що проведені господарські операції мали реальну господарську ціль - забезпечення діяльності позивача та досягнення його мети - отримання прибутку. Товари отримані від контрагентів мали реальний і товарний характер та були використані в межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях. Зазначене підтверджується обставинами, викладеними вище і документами, які були предметом перевірки та дослідженні в судді апеляційної інстанції.

Водночас, в обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо спірних контрагентів, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Доводи апелянта про нереальність господарських операцій з огляду на відсутність у контрагентів позивача достатньої кількості трудових ресурсів та технічного персоналу, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на наступне.

Відсутність працівників та основних фондів не виключає можливості реального виконання ними господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди позивачем, так як, залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

У даному випадку, контролюючим органом не розглядався та не перевірявся якісний та кількісний склад технічного забезпечення та людських ресурсів, залучених до виконання зобов`язань, тобто, в даному випадку, контролюючим органом лише констатується факт її недостатності або відсутності.

Тому, наявні або відсутні відомості, що підтверджують або спростовують наявність у ТОВ «ІНТЕРА СОФТ» (43156074), ТОВ «ПРОФІ-ЮГА» (43155484), ресурсної, виробничої та інших баз не створюють для позивача будь-яких юридичних наслідків, зокрема і винесення щодо нього рішень, за відсутності встановлених порушень саме з боку позивача.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 826/16304/17.

Колегія суддів зауважує, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі, і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, недоліки в їх заповненні, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, та інші обставини, які в можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі, преференцій з боку держави.

Натомість, на переконання колегії суддів, кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

Крім того, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 19 січня 2021 року у справі №2а/2570/2159/2012.

Водночас, будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема, задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 24 березня 2020 року у справі №814/1781/15.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області № 2, № 2 від 08.10.2020 є протиправними та підлягають скасуванню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку