Справа № 480/6004/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: М.М. Шаповал
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 р. Справа № 480/6004/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2024, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602 по справі № 480/6004/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) № 37 від 28.02.2024 "Про результати службового розслідування", в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення "догана" (п.2 наказу);

- визнати протиправним та скасувати п. 3 наказу в частині невиплати позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану за січень 2024 року та премії за січень та лютий 2024 року у повному обсязі;

- визнати протиправним та скасувати п. 5 наказу в частині направлення матеріалів службового розслідування щодо позивача до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ) для долучення до матеріалів кримінального провадження № 0000059 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 Кримінального кодексу України;

- зобов`язати відповідача нарахувати виплатити позивачу заборгованість зі сплати грошового забезпечення в повному обсязі: премію за січень та лютий 2024 року у повному обсязі відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 № 260 та додаткову винагороду за січень 2024 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року № 168, в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а за період безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповноту з`ясування судом фактичних обставин, порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач, серед іншого, посилався на те, що його не було ознайомлено з наказом від 28.02.2024 №37 «Про результати службового розслідування», також відсутній акт відмови ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом, наполягає на тому, що не відмовлявся від ознайомлення з актом розслідування. Також апелянт послався на недоведеність вини, та як наслідок безпідставність накладення дисциплінарного стягнення. Крім того, апелянт зазначив, що службове розслідування було проведено з порушеннями вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608, серед іншого, без вивчення доводів позивача, без обґрунтування обрання виду дисциплінарного стягнення у вигляді «догани», та неможливості застосування інших видів дисциплінарного стягнення. Апелянт також вказує, що у матеріалах справи відсутні докази доведення до нього бойового розпорядження під особистий підпис.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.06.2022 № 139 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом вважати призваним по мобілізації до Збройних Сил України та призначити на посаду стрільця - помічника гранатометника 2 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.06.2022 №2/196 та на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.03.2022 №109 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 направлено у відрядження до оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з 26.03.2022 до окремого розпорядження, з подальшим вибуттям для виконання поставлених завдань у складі зведених підрозділів з метою виконання службових, бойових завдань.

Відповідно до розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 27 червня 2022 року №502/2/1/4/904*** наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.06.2022 року №160 зведена рота ІНФОРМАЦІЯ_4 була передана в оперативне підпорядкування командувача оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

На виконання бойового розпорядження оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 21.10.2023 року №207БР/ТГЧ зведена рота охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 передана в оперативне підпорядкування командира тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Розпорядженням командира тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20.01.2024 №1433/11/***/ ІІ визначено завдання командиру зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснити марш з 21.01.2024 за визначеним маршрутом та з подальшим виконанням бойових завдань у складі ОУВ, ОТУ, ТГ, військових частин: з н.п. Клепали Сумська область до н.п. Покровськ Донецька область до 22.01.2024.

20.01.2024 заступником командира з морально-психологічного забезпечення зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_4 старшим лейтенантом ОСОБА_2 на ВОП «Кльопа» було усно доведено наказ командира тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20.01.2024 про здійснення маршу для виконання бойових завдань за визначеним маршрутом.

20.01.2024 особовим складом зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_4 відбулося завантаження техніки майна роти в шкільні автобуси, які були надані для маршу.

Під час здійснення маршу ІНФОРМАЦІЯ_7 з н. п. Клепали Сумської області частина особового складу, серед них: ОСОБА_1 покинули колону, відхилилися від спланованого маршруту, та особистим транспортом поїхали у невідомому напрямку.

Після прибуття, 22.01.2024, до АДРЕСА_1 під час перевірки особового складу зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_4 капітаном ОСОБА_3 було виявлено відсутність 39 військовослужбовців, серед них: солдата ОСОБА_1

З рапорту тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_4 , що зареєстрований в групі документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 за вх. № 1608 від 24.01.2024 вбачається, що командир відділення стрілецького взводу зведеної стрілецької роти при ІНФОРМАЦІЯ_8 солдат ОСОБА_1 безпідставно прибув з відрядження та здав зброю.

За вказаним фактом начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснена доповідь про подію, кримінальне правопорушення, що трапилось за вихідним № 12/116 від 24.01.2024 на командира військової частини НОМЕР_1 , керівнику Сумської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону України, начальнику ІНФОРМАЦІЯ_9 .

25.01.2024 четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Суми) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, відкрито кримінальне провадження № 0000059 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, відносно військовослужбовців, які перебували у складі зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_4 , в тому числі і щодо солдата ОСОБА_1 .

Так, стосовно позивача, який перебував у відрядженні у зведеній роті ІНФОРМАЦІЯ_4 , що знаходилася у оперативному підпорядкуванні командира тактичної групи " ІНФОРМАЦІЯ_2 " за фактом не виконання бойового розпорядження командира тактичної групи " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 20.01.2024 № 1433/11/ ***/ ІІ наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 було призначено службове розслідування.

24.02.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 було затверджено акт службового розслідування, в якому зазначено що солдат ОСОБА_1 , перебуваючи у відрядженні в складі зведеної стрілецької роти не виконав бойове розпорядження командира тактичної групи " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 20.01.2024 № 1433/11/ ***/ ІІ, щодо переміщення в Донецьку область для подальшого проходження служби та самовільно залишив військову частину в умовах воєнного стану.

28.02.2024 видано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 37 "Про результати службового розслідування".

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 37 "Про результати службового розслідування":

- за порушення військової дисципліни. а саме за невиконання бойового розпорядження командира тактичної групи " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 20.01.2024 № 1433/11/ ***/ ІІ в умовах воєнного стану, порушення вимог статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статей 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдата ОСОБА_1 , командира відділення стрілецького взводу зведеної стрілецької роти (стрілець помічник гранатометника відділення охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 ) притягнути до дисциплінарної відповідальності та оголосити дисциплінарне стягнення "Догана";

- відповідно до розділів XVI та XXXIV наказу Міністерство оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншими особами" (зі змінами) нижчепойменованому особовому складу не виплачувати додаткову винагороду на період дії воєнного стану за січень 2024 року в зв`язку з самовільним залишенням місцям служби в січні та подальшого не повернення до нього (відрядження у складі зведеної роти) в лютому до моменту повернення до відповідного підрозділу в пункті постійної дислокації 26 лютого 2024 року (до Сумської області) солдату ОСОБА_1 , командиру відділення стрілецького взводу зведеної стрілецької роти (стрілець помічник гранатометника відділення охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 ) притягнути до дисциплінарної відповідальності та оголосити дисциплінарне стягнення "Догана";

- помічнику начальника центра з правової роботи начальнику юридичної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 визначено направити матеріали службового розслідування до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава для долучення матеріалів до кримінального провадження № 0000059 за ознаками кримінального провадження передбаченого ч.4 ст.402 Кримінального кодексу України.

Не погодившись з прийнятим наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами службового розслідування доведено наявність дисциплінарного проступку у діях позивача, а саме порушення позивачем військової дисципліни, що полягає у недотриманні норм Статуту ВС ЗСУ та Військової Присяги, а саме, позивач будучи належним чином ознайомлений з бойовим розпорядженням командира тактичної групи " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 20.01.2024 № 1433/11/***/перебував у складі колони, здійснював марш, але самовільно залишив її та відхилився від спланованого маршруту.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження, зокрема, рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Частиною 1 с. 2 Закону N 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.99 N 548-XIV "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" (далі Статут внутрішньої служби).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Згідно з п. п. 5, 6 Статуту внутрішньої служби, внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

За п. 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до п. 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За п. 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

За п. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Пунктами 35-37 Статуту внутрішньої служби передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Пунктами 49, 50 Статуту внутрішньої служби установлено, що військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Усі військовослужбовці повинні під час зустрічі (обгону) вітати один одного, додержуючись правил, визначених Стройовим статутом Збройних Сил України. Військове вітання - це вияв взаємної поваги і згуртованості військовослужбовців.

Відносини між військовослужбовцями повинні ґрунтуватися на взаємній повазі, і у питаннях служби вони звертаються один до одного на "Ви".

Право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.99 N 551-XIV Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ч. 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту).

За приписами ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Статтею 6 Дисциплінарного статуту установлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно зі ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

За правилами ст. 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Згідно із ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Як передбачено ст. 87 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Порядок виконання дисциплінарних стягнень установлений, зокрема, статтями 96-98 Дисциплінарного статуту, відповідно до яких дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.

Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність.

Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року N 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок N 608).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608, службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу II Порядку N 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно п. 1 розділу IV Порядку N 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (п. 1 розділу V Порядку N 608).

Згідно з вимогами п. 6 розділу V Порядку N 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

У п. 1 розділу VI Порядку N 608 вказано, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Так, відповідно до розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 27 червня 2022 року №502/2/1/4/904*** наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.06.2022 року №160 зведена рота ІНФОРМАЦІЯ_4 була передана в оперативне підпорядкування командувача оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

На виконання бойового розпорядження оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 21.10.2023 року №207БР/ТГЧ зведена рота охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 передана в оперативне підпорядкування командира тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Розпорядженням командира тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20.01.2024 №1433/11/***/ ІІ визначено завдання командиру зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснити марш з 21.01.2024 за визначеним маршрутом та з подальшим виконанням бойових завдань у складі ОУВ, ОТУ, ТГ, військових частин: з н.п. Клепали Сумська область до н.п. Покровськ Донецька область до 22.01.2024.

Згідно пояснень командира зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_4 капітана ОСОБА_3 , 20.01.2024 близько 10:00 в ТГр «Конотоп» (м. Конотоп) було отримано два бойові розпорядження: перше БР з підтримки військ (сил) ТГр « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 1433/154/***/ II щодо передачі визначених об`єктів на утримання 45 осб 31 омбр; друге БР командира ТГр « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 1433/11/***/II щодо здійснення переміщення зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_10 до 22.01.2024.

20.01.2024, після обіду, заступник командира роти з МПЗ старший лейтенант ОСОБА_5 у телефонному режимі повідомив, що особовий склад роти висловлює неготовність до виконання бойових завдань у Донецькій області через стан здоров`я (обмежена придатність за висновком ВЛК). Про даний факт у телефонному режимі було сповіщено ТГр «Конотоп», на що остання зазначила, що 21.01.2024 до місця розташування підрозділу (н.п. Клепали) прибуде комплексна група для роботи з особовим складом.

Особовий склад зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_4 був залишений на постах до прибуття особового складу НОМЕР_2 осб НОМЕР_3 омбр до 08:00 21.01.2024 у зв`язку з чим бойове розпорядження командира ТГр « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №1433/11/***/II до особового складу 20.01.2024 доведене не було.

21.01.2024 зранку, для проведення роботи з особовим складом зведеної роти ІНФОРМАЦІЯ_4 на ІНФОРМАЦІЯ_11 » ( АДРЕСА_2 ) прибула комплексна група з представників ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », ТГр « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і ІНФОРМАЦІЯ_4 .

21.01.2024, близько 10:00 почав прибувати особовий склад роти, який був залучений до передавання постів представникам 45 осб 31 омбр, після чого вони направилися до комплексної групи для проведення бесіди, паралельно здійснювалось завантаження майна роти у транспортні засоби. 21.01.2024, близько 13:30, з метою перевірки чи вистачить місць для перевезення особового складу, за вказівкою представників комплексної групи було віддано команду «По машинам», після чого частина особового складу зайняла місце у транспорті, а частина вирушила в напрямку, протилежному напрямку руху колони. За браком часу поіменна перевірка особового складу, який залишився, не проводилася. Колона вирушила на марш в район зосередження н. п. Покровськ Донецької області.

22.01.2024 підрозділ прибув до АДРЕСА_1 , при перевірці особового складу було виявлено відсутність 39 військовослужбовців, про що негайно зроблено доповідь до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стосовно Позивача, який перебував у відрядженні у зведеній роті ІНФОРМАЦІЯ_4 , що знаходилася у оперативному підпорядкуванні командира тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за фактом не виконання бойового розпорядження командира тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20.01.2024 року №1433/11/***/ІІ наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 було призначено службове розслідування.

24.02.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 було затверджено акт службового розслідування, в якому зазначено що солдат ОСОБА_1 , перебуваючи у відрядженні в складі зведеної стрілецької роти не виконав бойове розпорядження командира тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20.01.2024 №1433/11/***/ІІ, шодо переміщення в Донецьку область для подальшого проходження служби та самовільно залишив військову частину в умовах воєнного стану

В апеляційній скарзі позивач посилається, зокрема на те, що його не було ознайомлено з бойовим розпорядженням 1433/11/***/II щодо здійснення переміщення зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_10 до 22.01.2024.

Колегія суддів не може погодитися з таким твердженням позивача з огляду на наступне.

За змістом п. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Так, пунктом 35 Статуту внутрішньої служби передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

П. 37 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

З пояснень ОСОБА_1 відібраних у січні 2024 року вбачається, що позивач 19.01.2024 отримав усне розпорядження командира зведеної роти охорони про переміщення його та особового складу до м. Покровськ Донецької області.

Крім того, з матеріалів службового розслідування вбачається, що 20.01.2024 особовий склад зведеної роти ІНФОРМАЦІЯ_4 висловив неготовність до виконання бойових завдань у Донецькій області через стан здоров`я (обмежена придатність за висновком ВЛК). З цієї підстави 21.01.2024 на ІНФОРМАЦІЯ_11 » (н. п. Клепали) прибула комплексна група з представників ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », ТГр « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і ІНФОРМАЦІЯ_4 . З 10:00 21.01.2024 особовий склад зведеної роти ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був залучений до передавання постів представникам 45 осб 31 омбр почав прибувати після чого вони направилися до комплексної групи для проведення бесіди. При цьому за вказівкою представників комплексної групи команду « ІНФОРМАЦІЯ_12 » було віддано 21.01.2024 близько 13:30.

Наведені вище обставини позивачем не заперечуються.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що наказ про переміщення зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_4 в район зосередження АДРЕСА_1 до 22.01.2024 був доведений до позивача завчасно 19.01.2024 та належним чином, в той час, як дисциплінарне правопорушення скоєно позивачем 21.01.2024, оскільки усна форма віддання наказу прямо передбачена Статутом внутрішньої служби, крім того з особовим складом зведеної роти ІНФОРМАЦІЯ_4 комплексною групою з представників ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », ТГр « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і ІНФОРМАЦІЯ_4 було проведено бесіду, через висловлення особовим складом роти неготовності до виконання бойових завдань у Донецькій області.

Посилання позивача на те, що у відповідача був обов`язок під підпис ознайомити його з вказаним бойовим розпорядженням, колегія суддів відхиляє, оскільки, як зазначив Верховний Суд у постанові від 27.06.2024 у справі №560/10788/23, постановка бойових завдань підрозділам (елементам бойового порядку) здійснюється бойовим наказом, під час ведення бою (дій) або в інших умовах бойової обстановки - бойовим розпорядженням. Зазвичай вони доводяться до командирів підрозділів в усній формі.

Отже, на підставі викладеного вище, колегія суддів відхиляє твердження апелянта про неознайомлення його з бойовим розпорядженням командира ТГр « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №1433/11/***/II.

З рапорту ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що ОСОБА_1 , відряджений до зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_4 21.01.2024 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 та здав зброю.

При цьому, позивач не вказує, що отримав наказ про повернення до ІНФОРМАЦІЯ_3 після отримання наказу про переміщення зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_4 в ІНФОРМАЦІЯ_13 . Позивач не наводить будь-яких інших обґрунтованих підстав повернення до ІНФОРМАЦІЯ_3 , не наводить обставин, що об`єктивно могли б унеможливити виконання наказу про переміщення зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_4 в ІНФОРМАЦІЯ_13 . Не вказує, що відданий наказ був злочинним.

Таким чином, на підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність дисциплінарного проступку у діях позивача, а саме порушення позивачем військової дисципліни, що полягає у недотриманні норм Статуту ВС ЗСУ та Військової Присяги, а саме, позивач будучи належним чином ознайомлений з бойовим розпорядженням командира тактичної групи " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 20.01.2024 № 1433/11/***/перебував у складі колони, здійснював марш, але самовільно залишив її та відхилився від спланованого маршруту.

Колегія суддів звертає увагу, що для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, такі висновки викладено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2023 по справі № 380/12332/20.

Щодо посилань апелянта на порушення допущені при проведенні службового розслідування колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно п. 1 розділу IV Порядку N 608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Відповідно до п. 2 розділу IV Порядку N 608. особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді; ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України; проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду з обов`язковим зазначенням: предмета огляду та його стислого опису; часу, дати, місця (населеного пункту) огляду; посади, військового звання, прізвища та імені особи, яка складає документ; військового звання, прізвища та імені посадової (службової) особи, яка бере участь у службовому розслідуванні (за необхідності); прізвища, імені, по батькові та фактичної адреси проживання двох присутніх осіб; фактичного місцезнаходження військової частини, установи, підприємства тощо; місця складання документа (номер службового кабінету або іншого приміщення); у разі використання технічних (відео-, фото- або аудіо-) засобів - цифрового пристрою, його назви, моделі; підписів присутніх осіб на кожному аркуші та їх прізвищ, ініціалів, підписів на останньому аркуші; підпису особи, яка склала акт огляду, на останньому аркуші.

Отже, у Порядку № 608 відсутній обов`язок осіб, які проводять службове розслідування повідомляти особу відносно якого проводиться службове розслідування про призначення службового розслідування.

Посилання позивача на п. 3 розділу IV Порядку N 608, як на положення, яке створює обов`язок у осіб, які проводять службове розслідування повідомити особу, відносно якої проводиться службове розслідування про призначення службового розслідування колегія суддів відхиляє з огляду на те, що визначення у Порядку № 608 переліку прав військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, не створює автоматично обов`язку повідомлення такого військовослужбовця про призначення відносно нього службового розслідування.

Щодо посилань про те, що службове розслідування було проведено без вивчення доводів позивача колегія суддів зазначає, що запрошення до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, відповідно до п. 2 розділу IV Порядку N 608 є саме правом, а не обов`язком осіб, що проводять службове розслідування.

Разом з цим колегія суддів звертає увагу, що обрання виду дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Отже, Дисциплінарний статут не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це, в свою чергу, наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного правопорушення.

Інших доводів про порушення процедури службового розслідування позивачем не наведено, а судом не встановлено.

Щодо доводів апелянта про протиправність позбавлення премії за січень та лютий 2024 року, та додаткової винагороди за січень 2024 року колегія суддів зазначає таке.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України регламентований Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).

За змістом п.п. 1, 2 Розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення згідно з цим Порядком виплачується: військовослужбовцям, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_4 .

Грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди, а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги).

Відповідно до п. 4 Розділу XVI Порядку № 260, при порушенні військової дисципліни, у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в розмірі 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.

Командир військової частини здійснює преміювання в зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення.

Крім того, абзацом 1 пункту 5 Розділу XVI Порядку № 260 встановлено, що щомісячні премії не виплачуються військовослужбовцям у випадку невиходу на службу (навчання) без поважних причин за місяць, у якому здійснено таке порушення.

За змістом п. 15 Розділу XXXIV Порядку № 260, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які:

- самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);

- відмовились виконувати бойові накази (розпорядження), за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Оскільки матеріалами службового розслідування підтверджено факт вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного правопорушення у вигляді невиконання бойового розпорядження командира ТГр « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20.01.2024 № 1433/**/дск/ІІ щодо необхідності здійснення маршу для подальшого проходження військової служби у Донецькій області, а також відсутність вказаних військовослужбовців за місцем дислокації зведеного підрозділу ( АДРЕСА_1 ) у період з 21.01.2024 по 26.02.2024, колегія суддів приходить до висновку про правомірність позбавлення ОСОБА_1 премії та додаткової винагороди.

Покликання скаржника на відсутність доказів притягнення позивача до кримінальної чи адміністративної відповідальності за фактом самовільного залишення ним військової частини не свідчать про помилковість висновків судів попередніх інстанцій, оскільки це не виключає можливості позбавлення його права на виплату додаткової винагороди на підставі наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, подібна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12 вересня 2024 року по справі № 120/7637/23.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 по справі № 480/6004/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий