Справа № 524/12240/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 р.Справа № 524/12240/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.12.2024 року, головуючий суддя І інстанції: Ковальчук Т.М., м. Кременчук, повний текст складено 27.12.24 року у справі № 524/12240/24

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому просив суд скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АВ № 00000316 від 24 вересня 2024 року щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрити провадження у справі.

В обґрунтування вимог адміністративного позову посилався на неповноту та неправильність ідентифікації транспортного засобу, що виключало можливість правильного вирішення справи та визначення відповідальної особи, яка за правилами статті 14-3 КУпАП притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 цього Кодексу. Також посилається на відсутність перевищення допустимих нормативних параметрів під час перевезення вантажу та помилкове визначення загальної маси транспортного засобу та на порушення принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності при притягненні позивача до адміністративної відповідальності як власника директора підприємства, за яким обліковується транспортний засіб, а тому вважає. що спірна постанова є незаконною, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.12.2024 у справі № 524/12240/24 задоволено позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі.

Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АВ № 00000316 від 24 вересня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права, а саме ч. ч. 2, 4 ст. 9, ч. 1 ст. 90, ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що, задовольнивши позов, суд першої інстанції фактично не прийняв ряд доводів позивача, на яких, в тому числі, ґрунтувались заявлені по справі позовні вимоги, тому просить суд апеляційної інстанції змінити рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27.12.2024 року у справі № 524/12240/24, виключивши з мотивувальної частини рішення висновки про, те що позивач, як керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, є особою, яка згідно зі статтею 132-1 КУпАП є відповідальною за виявлене правопорушення, а також про неповноту та неправильність ідентифікації транспортного засобу, зокрема відсутність в оскаржуваній постанові даних щодо напівпричепа-цементовоза, та доповнивши її наступними висновками: «положення ч. 1 ст.14-3 та ч. 2 ст.132-1 КУпАП порушують принципи індивідуального характеру юридичної відповідальності та принцип правової (юридичної) визначеності, а відтак не відповідають вимогам ч. 2 ст. 8, ст. 22, ч. ч. 1, 2 ст. 24, ч. 2 ст. 61, ст. ст. 62, 64 Конституції України. Відповідно постанова від 24.09.2024 року серії АВ № 00000316 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 8, ст. 22, ч. ч. 1, 2 ст. 24, ч. 2 ст. 61, ст. ст. 62, 64 Конституції України та є протиправною»; «в порушення положень абз. 6 п. 2 розділу ІІ, п. п. 4 - 6 розділу ІІ Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року № 512, оскаржувана позивачем до суду постанова передчасно винесена на першому етапі (рівні) без передачі матеріалів адміністративної справи на другий етап (рівень) іншій уповноваженій посадовій особі за неповної та неправильної ідентифікації транспортного засобу, зафіксованого автоматичним пунктом, як п`ятивісного автомобіля RENAULT С 460 із державним номерним знаком НОМЕР_1 загальною масою 42550 кг, висотою - 3,755 м, шириною - 2,534 м, довжиною - 13,419 м, та з зазначеними в оскаржуваній постанові відстанями між осями такого автомобіля 1-2, 2-3, 3-4, 4-5.».

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення прийнято судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, при винесенні рішення не повністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.12.2024 у справі №524/12240/24 та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що у спірних відносинах мова йде про перевищення саме нормативних вагових параметрів транспортних засобів під час руху автомобільними дорогами, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, а не технічних характеристик транспортного засобу щодо маси, визначених свідоцтвом про реєстрацію такого транспортного засобу, як помилково зазначає позивач в позовній заяві. Відповідач вважає, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення відповідає всім необхідним критеріям та містить усю необхідну інформацію, передбачену КУпАП та пунктом 17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1174.

Відповідач посилається на помилковість та безпідставність висновків суду першої інстанції про недоведеність з боку відповідача факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Також відповідач зазначає, що у справах цієї категорії не йде мова про обмеження прав чи свобод громадян. Порушення правил габаритно-вагового контролю на автошляхах в даний час є прямою загрозою національній безпеці, адже призводять до руйнування автомобільних шляхів. Стягнення штрафів за такі порушення є скоріш стягненнями компенсаційного характеру, а не карального, та покликані насамперед забезпечити можливість відновлення шляхів, зруйнованих внаслідок порушень правил перевезення великовагових та великогабаритних вантажів. До того ж звертає увагу, що частина коштів, стягнених як штраф за такі порушення, надходять до місцевих бюджетів, що сприяє їх ефективному використанню.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає натомість апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою Державної служби з безпеки на транспорті у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АВ № 00000316 від 24 вересня 2024 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн., за перевищення нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України.

За змістом указаної постанови, 06 вересня 2024 року о 14:45 за адресою: М-22, км 74+810, Полтавська область, автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб RENAULT C 460, днз НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України: перевищення навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 9,565% (1,1 тон) при дозволеному максимальному навантаженні на вісь 11,5 тон, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вимірювання ваги транспортного засобу здійснювалося технічним засобом WIM 7, WAGA-WIM35, зав. №1 (т.1, а.с. 4).

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 132-1 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Пунктом 1, 3 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою КМУ від 11 лютого 2015 №103 зі змінами, встановлено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила).

В пунктах 1.3, 1.9 Правил зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством

Відповідно до п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі по тексту - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, встановлено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: за шириною 2,6 м, окрім сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, без винесення габариту на смугу зустрічного руху, максимальна ширина якої допускається до 3,75 метрів; за висотою від поверхні дороги - 4 м (транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, на маршрутах, встановлених Агентством відновлення, Укртрансбезпекою, Національною поліцією, - 4,35 м); за довжиною: вантажного автомобіля - 12 м, автопоїзда 22 м, автомобіля (тягача) з напівпричепом 18,75 м, маршрутного транспортного засобу 18,75 м; фактичної маси, зокрема: для трьохвісних автомобілів (тягачів) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - понад 40 т на автомобільних дорогах державного значення, для трьохвісних автомобілів (тягачів) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метрів - понад 44 т, навантаження на одинарну вісь 11,5 т, на здвоєні осі, якщо відстань між осями: менша як 1 метр 11,5 т, від 1 до 1,3 метрів 16 т, від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах 18 т, від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни 19 т, від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів - 20 т, на строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями 1,3 метра або менше, - 21 т, понад 1,3 до 1,4 метра 24 т.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).

Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що порушено принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності при притягненні його до адміністративної відповідальності як власника директора підприємства, за яким обліковується транспортний засіб, однак колегія суддів не погоджується з таким доводом, та зазначає наступне.

Так, суб`єкта відповідальності за частиною 2 статті 132-1 КУпАП визначають відповідно до статті 14-3 КУпАП.

Частиною 1 ст. 14-3 КУпАП встановлено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Колегія суддів встановила, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу «RENAULT C 460», днз НОМЕР_1 , його власником є ТОВ «Локомотив-сервіс», керівником та уповноваженою особою якого є Таранік Юрій Миколайович, що підтверджується протоколом Зборів учасників ТОВ «Локомотив-сервіс» від 10 січня 2003 року.

Згідно з положеннями ст. 14-3 КУпАП суб`єктами відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП є: 1) фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб; 2) керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, або особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи; 3) належний користувач транспортного засобу в разі, якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу.

Таким чином, з аналізу зазначених вище положень законодавства на керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, або на особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, відповідно до статті 14-3 КУпАП покладається адміністративна відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною 2 статті 132-1 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягається керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.

Таким чином, в даному випадку саме позивач, як керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, відповідно до ст. 14-3 КУпАП несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту, а тому колегія суддів не приймає довід апеляційної скарги щодо відсутності доказів встановлення належного суб`єкта адміністративного проступку, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП.

Стосовно механізму фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, колегія суддів зазначає наступне.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 (далі - Порядок №1174) .

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 року №202 «Про внесення змін до Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі» внесено зміни до Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 р. № 1174 "Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт", які набрали чинності 28.02.2024.

З 28.02.2024 почали діяти зміни до Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, які не передбачають обов`язкову фіксацію в метаданих та постанові про адміністративне правопорушення державного номерного знаку причепу та визначення його типу.

Згідно п. 2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.

Відповідно до п. 7 Порядку № 1174 фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.

Пунктом 10 Порядку № 1174 передбачено, що під час передачі інформаційних файлів та метаданих проводиться їх автоматизована перевірка в інформаційно-телекомунікаційній системі на цілісність та походження даних.

Положеннями пункту 12 Порядку № 1174 врегульовано, що автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу (за можливості); вимірювання габаритів транспортного засобу (за можливості); фіксацію та розпізнавання номерного знака транспортного засобу; фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-комунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-комунікаційної системи.

У відповідності до п. 14 Порядку № 1174 інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.

Згідно пункту 15 Порядку № 1174 метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, найменування власника засобу вимірювальної техніки, інформацію про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, номерний знак транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку, повну масу транспортного засобу, зовнішні габарити транспортного засобу (за можливості), розподіл навантаження за осями транспортного засобу (номер осі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на осі (за наявності); фотографії транспортного засобу: фронтальну, фотографію номерного знака транспортного засобу, оглядову фотографію із зображенням розпізнаного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Відтак, з системного аналізу положень Порядку № 1174 встановлено, що здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті може здійснюватися, зокрема, шляхом встановлення на автомобільних дорогах автоматичних пунктів - комплекс технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі вимірювати загальну масу транспортного засобу; визначати кількість осей транспортного засобу; вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу тощо.

У подальшому така інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих, які містять інформацію про засоби вимірювальної техніки, місце фіксації, найменування автомобільної дороги, дату і час фіксації здійснення вимірювання тощо, фотографії транспортного засобу, відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт.

При цьому, система забезпечує автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів, відповідно до законодавства. Тобто, суть процесу автофіксації правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті полягає у забезпеченні прозорості фіксації порушень, зменшення участі посадових осіб у вказаному процесі, що спрямовано на об`єктивну оцінку обставин та фактів вчинення правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей: про транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; та метаданих, сформованих автоматичним пунктом.

Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що 06.09.2024 о 14 год 45 хв. за адресою М-22, км 74+810, Полтавська область, зафіксовано транспортний засіб RENAULT C 460, державний номерний знак НОМЕР_2 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 9,565% (1.1 тон) при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 КУпАП, і за вказане правопорушення позивача, як керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн.

Вищевказане правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 7, WAGA-WIM35, зав. №1, сертифікат перевірки типу UA.TR.113-0619-21, чинний до 12.04.2031, свідоцтво про повірку №04/4380 від 07.11.2023, чинне до 07.11.2024 (підсистема вагового контролю) та сертифікат перевірки типу UA.TR.113-0695-21, чинний до 20.09.2031, свідоцтво про повірку №1471 від 07.11.2023, чинне до 07.11.2024 (підсистема габаритного контролю).

Таким чином, факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, зафіксований за допомогою даних WIM-комплексу, доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що пов`язано із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використанням при проведенні останнього належного технічного приладу.

Щодо достовірності результатів вимірювання дорожніх транспортних засобів в русі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" від 05.06.2014 року № 1314-VII (далі Закон № 1314-VII), засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 8 Закону № 1314-VII у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.

Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно- правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону № 1314-VII наукові метрологічні центри у сферах діяльності, визначених положеннями про них та нормативно-правовими актами, зокрема, проводять оцінку відповідності засобів вимірювальної техніки; проводять калібрування та повірку засобів вимірювальної техніки.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 16 Закону № 1314-VII оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами. Оцінку відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводять виробники цих засобів, призначені органи з оцінки відповідності та інші суб`єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності. Порядок проведення оцінки відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки встановлюється технічними регламентами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Закону № 1314-VII законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. WIM-комплекси відносяться до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що прямо вказано у п.52 Додатку 1 до Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 № 94.

В матеріалах справи міститься сертифікат відповідності № UA.TR.113-0619-21, сертифікат перевірки типу UA.TR.113-0695-21 та свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №04/4380 від 07.11.2023, №1471 від 07.11.2023, які підтверджують, що засіб вимірювальної техніки, яким здійснено автоматичну фіксацію порушення ПДР України, належним чином сертифікований та відповідає вимогам Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки та Закону № 1314-VII, є справним та придатним до експлуатації.

Періодична повірка засобу вимірювальної техніки повинна проводитись тільки через певний проміжок часу, а саме через 1 (один) рік з моменту видачі документа про відповідність засобу вимірювальної техніки вимогам законодавства та Технічному регламенту.

Таким чином, автоматичний пункт габаритно-вагового контролю у русі станом на час фіксації адміністративного правопорушення, вчиненого транспортним засобом, який належить позивачу, був обладнаний приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі, який станом на момент фіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення був справним та готовим до експлуатації, а отже, показники вимірювань навантажень на осі та загальної маси транспортного засобу, визначені ним, є об`єктивними та достовірними відомостями, згідно з Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174. Таким чином, інформація, отримана з приладу для зважуванням дорожніх транспортних засобів у русі, є належним доказом перевищення навантаження вісь вантажного транспортного засобу, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 132-1 КУпАП.

Щодо розрахунку відсоткового значення перевищення загальної маси транспортного засобу та перевищення навантаження на одинарну вісь транспортного засобу з врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів встановила, що постановою серія АВ №00000316 від 24 вересня 2024 року зафіксовано фактичні параметри транспортного засобу, а саме: кількість осей 5 шт.; відстань між осями 1-2: 3710 мм, 2-3: 5130 мм, 3-4: 1320 мм, 4-5: 1320 мм; навантаження на вісь 1 - 7150 кг, 2 -15000 кг, 3 - 6900 кг, 4 - 6750 кг, 5 - 6750 кг; загальна маса 42550 кг, з урахуванням похибки навантаження на одиничну вісь 12600 кг, у зв`язку з чим позивачем було допущено перевищення навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 9,565% (1,1 тон) при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон. Перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу, визначених пунктом 22.5 ПДР України, встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як передбачено ДСТУ OIMLR 134-1:2010 (OIML R134-1:2006,IDT). Відсоткове та натуральне значення перевищення максимально допустимої маси транспортних засобів отримується з врахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу, яка складає 10% щодо перевищення загальної маси транспортного засобу та 16 % щодо навантаження на осі.

Відповідно до постанови серії АВ №00000316 від 24.09.2024 року, формула розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під часу руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами наступна: *% перевищення=((Хфакт - Хнорм - похибка пристрою)/Хнорм)*100%, де Хфакт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр); Хнорм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР.

Розрахунок перевищення навантаження на одинарну вісь: *% перевищення = (15000 - 11500 кг - 16%*15000)/11500)*100=9,565%.

Зазначені показники зроблені з урахуванням похибки пристрою та відповідають тим, що містить оскаржувана постанова. Отже, подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, належним чином встановлені та відображені у спірній постанові.

Стосовно доводу апеляційної скарги позивача про неповноту та неправильність ідентифікації транспортного засобу, зокрема відсутність в оскаржуваній постанові даних щодо напівпричепа-цементовоза, колегія суддів зазначає, що інформація як тип транспортного засобу, наявність напівпричепа-цементовоза, тягача, то така інформація не є обов`язковою для встановлення складу правопорушення та зазначається уповноваженою особою за можливості встановлення такої інформації. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі» № 202 від 23.02.2024 внесено зміни до пункту 15 Порядку № 1174, якими виключено вимогу щодо встановлення всього обсягу інформації про транспортний засіб причіп, напівпричеп.

Зі змісту постанови серії АВ №00000316 від 24.09.2024 року встановлено, що в ній наявні відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності, а також дату та час фіксації здійснення вимірювання, навантаження на строєні осі.

Наявність або відсутність інформації про тип транспортного засобу напівпричеп-цементовоз, не впливає на ваговий норматив, який повинен бути застосований до транспортного засобу. Для доріг державного значення існує єдиний граничний норматив навантаження на одинарну вісь - 11,5 тон, незалежно від типу транспортного засобу або наявності/відсутності напівпричепа.

Стосовно посилання суду першої інстанції на відомості товарно-транспортної накладної як доказу відсутності перевищення нормативно-вагових параметрів транспортного засобу, колегія суддів зазначає, що відповідно до абзацу 27 глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363 (далі - Правила №363), товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту. Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в товаротранспортних накладних, що впливає на загальну вагу транспортного засобу, а відтак не може сприйматися судом як належний та допустимий доказ.

Колегія суддів вважає, що сертифікований автоматичний прилад зважування вимірює фактичну вагу в момент проїзду, підстав ставити такий вимір під сумнів у суду відсутні. Крім того, відомості товарно-транспортної накладної містять інформацію виключно щодо загальної маси транспортного засобу з вантажем та не містять відомостей щодо навантаження на осі такого транспортного засобу, у той час як позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності саме за перевищення навантаження на одиночну вісь транспортного засобу, а не за загальну масу.

Щодо посилання позивача на зважування транспортного засобу в пункті навантаження та розвантаження та пломбування вантажу, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо розміщення вказаного вагового обладнання у спеціально облаштованому та придатному для цього місці, що здатне безпосередньо впливати на точність вимірювань та результати зважування, та дотримання при проведенні відповідних зважувань вимог належної експлуатації такого вагового обладнання та порядку проведення зважування транспортного засобу.

Зважаючи на законодавчо встановлену можливість застосування такого засобу контролю дотримання габаритно-вагових норм транспортних засобів, як автоматичні пункти контролю та відповідність встановлених на них технічних засобів вимогам чинного законодавства про метрологію, метрологічну діяльність та оцінку відповідності, а також вимогам технічного регламенту до таких приладів, що підтверджені доданими до матеріалів справи сертифікатами перевірки типу та свідоцтва про повірку вагового обладнання, результати вимірювань автоматичного пункту є належними та достовірними доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення в частині перевищення визначених законодавством вагових параметрів транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами.

За таких обставин, результати зважування транспортного засобу з використанням невідомого обладнання та за невідомих обставин не можна вважати належними та допустимими доказами відповідності зафіксованих вагових параметрів законодавчо встановленим нормативам.

Стосовно доводів позивача про перевезення сипучого вантажу (цементу, навалом), що не виключає зміщення його під час руху транспортного засобу, що може впливати на навантаження на осі, колегія суддів зазначає, що ні Правилами дорожнього руху, ні жодним іншим нормативно-правовим актом не передбачено ніяких винятків щодо можливості автомобільних перевізників перевищувати нормативно встановлені вагові параметри транспортних засобів у разі перевезення подільних, у тому числі рідких та/або сипучих вантажів. Чинне законодавство, з огляду на безперешкодну можливість перевізника перевантажити/розділити такий вантаж аби не допускати перевищення граничних вагових норм, прямо забороняє рух транспортних засобів з перевищення вагових параметрів у разі перевезення подільних вантажів.

В свою чергу, відповідно до пунктів 8.14-8.15 Глави 8 Правил №363 завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.

Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Згідно з пунктом 12.1 Глави 12 Правил №363 передбачено, що при транспортуванні вантажів необхідно дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.

Відповідно до пункту 12.5 Глави 12 Правил №363 для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Пунктом 8.20 Глави 8 Правил №363 визначено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого/рідкого вантажу автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Наведеними вище нормативними актами не передбачається можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля.

Завантажуючи вантажний автомобіль у межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду у справі №803/1540/16 від 24.07.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи позивача про незаконність та безпідставність оскаржуваної постанови не відповідають фактичним обставинам і встановленому нормативному регулюванню. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів відповідача. В свою чергу, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятої постанови.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, колегія суддів, дійшла висновку, що спірна постанова винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстав для її скасування немає.

Натомість, суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Наведене свідчить, що доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвели до ухвалення неправильного рішення, а тому підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.12.2024 року у справі № 524/12240/24 скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський О.А. Спаскін

Повний текст постанови складено 06.03.2025 року.