Справа № 160/12639/24
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Проектний і проектно-конструкторський інститут «Металургавтоматика» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Проектний і проектно-конструкторський інститут «Металургавтоматика» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якій позивач просить суд:
Відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та Акту перевірки ПрАТ «ППКІ «Металургавтоматика» було порушено податкове законодавство, а саме п. 50.1 ст. 50 ПКУ та Порядку заповнення податкової декларації з плати за землю - при заповненні рядків 5 (5.2) та 7 Декларації ПрАТ «ППКІ «Металургавтоматика» допущено методологічну помилку: суму штрафу не відображено (не зазначено).
Ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
ПрАТ «ППКІ «Металургавтоматика» самостійно задекларувало податкові зобов`язання у деклараціях, які подані платником у встановлені Кодексом терміни.
Відповідач указує, що відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України не передбачена сплата штрафних санкцій у разі зменшення раніше нарахованих податкових зобов`язань внаслідок виправлення самостійно виявленої помилки, допущеної в попередніх звітних (податкових) періодах, проте у наданих уточнюючих деклараціях позивачем було збільшено податкові зобов`язання.
Відповідач зазначає, що оскільки позивачем до контролюючого органу заява про відсутність можливості виконання платником податків податкового обов`язку не надавалась, ПрАТ «ППКІ «Металургавтоматика» мало сплатити свої зобов`язання згідно з вимогами підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України. Також відповідач зазначає, що звітні (податкові) періоди, за якими були надані уточнюючі декларації, є 2019, 2020, 2021 рік, що не припадають на період дії воєнного стану.
У зв`язку з викладеним, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.
04.06.2024 на виконання зазначеної ухвали від позивача через систему «Електронний суд» надійшли копії уточнюючих податкових декларацій за землю за 2019, 2020, 2021 та відповідні квитанції.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ПрАТ «ППКІ «Металургавтоматика» самостійно задекларувало податкові зобов`язання у деклараціях, які подані платником у встановлені Кодексом терміни.
У наданих уточнюючих деклараціях позивачем було збільшено податкові зобов`язання.
Вказане рішення позивачем було оскаржено в адміністративному порядку, проте рішенням ДПС України оскаржуване рішення було залишено без змін.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно з пунктом 288.1 статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Відповідно до підпункту 270.1.1. пункту 270.1. статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Відповідно до п.288.7 ст.288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів врегульовані статтями 285 - 287 цього розділу.
Пунктом 286.2 статті 286 ПК України встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.
Відповідно до пункту 287.1 статті 287 Кодексу власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Пунктом 287.3 статті 287 Кодексу передбачено, шо податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Кодексу крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Податкова декларація - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках визначених Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплати грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору (пункт 46.1 статті 46 Кодексу).
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності (пункт 49.2 статті 49 Кодексом).
Статтею 50 Кодексу встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Як встановлено судом і не заперечується сторонами, Приватне акціонерне товариство «Проектний і проектно-конструкторський інститут «Металургавтоматика» самостійно задекларувало свої зобов`язання у деклараціях, поданих у встановлені цим Кодексом терміни.
У наданих уточнюючих податкових деклараціях штрафні санкції нараховані не були.
У вказаному Акті серед іншого зазначено:
Відповідно до п.69.1 п.69 підр.10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового Кодексу у редакції Закону України від 09.08.2023 №3303-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо розвитку виробництва виноробної продукції та спрощення господарської діяльності малих виробництв виноробної продукції», у разі самостійного виправлення платником податків з дотриманням порядку, вимог та обмежень, визначених статтею 50 Податкового Кодексу, помилок, що призвели до заниження податкового зобов`язання у звітних (податкових) періодах, які припадають на період дії воєнного стану, такі платники звільняються від нарахування та сплати штрафних санкцій, передбачених пунктом 50.1 статті 50 цього Кодексу, та пені.
В податкових деклараціях з плати за землю (орендна плата) за період 2019-2021 роки виявлено методологічну помилку, а саме, порушено п. 50.1 ст. 50 Податкового Кодексу та порядок заповнення податкової декларації з плати за землю, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 № 560 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 18.02.2022 №83).
Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового Кодексу, платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених п. 50.2 ст.50 Податкового Кодексу:
а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;
б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Відповідальність за невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п`ятим пункту 50.1 статті 50 Податкового Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності в частині самостійного нарахування та сплати штрафу, визначена п. 120.2 ст. 120 Податкового Кодексу: тягне за собою накладення штрафу в розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати) та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.
ІІІ. Висновок: Платником занижено суму штрафних санкцій по орендній платі з юридичних осіб на 114736,50 грн.
Згідно п. 120.2 ст. 120 Податкового Кодексу, невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім п`ятим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності в частині самостійного нарахування та сплати штрафу, передбаченого цим пунктом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати) та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.
Підстави, які доводять вчинення порушення платником податків умисно (за наявності): відсутні.
Обставини, які звільняють від відповідальності або пом`якшують відповідальність за вчинення податкових правопорушень (за наявності): відсутні».
Як передбачено п.52-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються.
Вказаними обставинами позивач і обґрунтовує підстави звільнення від сплати штрафу.
Однак, судом встановлено, що позивачем саме 02.10.2023 було подано відповідачу уточнюючі податкові декларації з плати за землю за 2019, 2020 та 2021 роки, в яких збільшено податкові зобов`язання з орендної плати за землю.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.
Таким чином, оскільки 02.10.2023 карантин на території України вже не діяв, відповідачем обґрунтовано нараховано позивачу штрафні санкції.
Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Водночас, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість у цьому випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами доводи на обґрунтування підстав для звільнення від сплати штрафних санкцій.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд зазначає, що позовна заява у цій справі є такою, що задоволенню не підлягає.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Проектний і проектно-конструкторський інститут «Металургавтоматика» (вул. Сімферопольська, 21, м. Дніпро, 49005, ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольска, 17-а, код ЄДРПОУ ВП 44118658).

Суддя Н.В. Кучугурна