Справа № 300/8574/24
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2025-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" березня 2025 р. справа № 300/8574/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Тернопільській області) про визнання протиправними дії щодо незарахування з 03.06.2024 страхового стажу у подвійному розмірі період роботи з 01.01.2004 по 03.06.2024, зобов`язання зарахувати з 03.06.2024 до страхового стажу у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 01.01.2004 по 03.06.2024 та здійснити з 03.06.2024 перерахунок пенсії за віком із врахуванням в подвійному розмірі стаж роботи з 01.01.2004 по 03.06.2024.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач копію ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 отримав 19.11.2024 о 23:16 год, шляхом надсилання в його електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.41).
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що визнається та не заперечується сторонами.
Так, відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку стажу ОСОБА_1 , відповідачем при переведенні на пенсію за віком стаж роботи в шкідливих і важких умовах праці після 01.01.2004 зарахований пенсійним органом в одинарному розмірі (а.с.13).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не зарахування з 03.06.2024 до страхового стажу у подвійному розмірі період роботи з 01.01.2004 по 03.06.2024 та такими, що порушують право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Суд, відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи правову норму, яку слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюють Закони України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон №1788-ХІІ), від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV).
Відповідно до статті 24 Закону України №1058-IV, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом №1788-ХІІ.
При цьому, суд зазначає, що абзацом 2 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 , копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що ОСОБА_1 у період з 02.03.1999 по теперішній час працює в Комунальному некомерційному підприємстві "Калуська міська лікарня Калуської міської ради Калуської районної ради" (до перейменування КНП "Районна лікарня Калуської районної ради") на посадах лікаря-бактеріолога, лікаря-лаборанта (а.с.22-28).
Суд зазначає, що трудова книжка містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких ОСОБА_1 була прийнята на таку роботу.
Крім того, довідкою від 25.10.2024 №543, виданою Комунальним некомерційним підприємством "Калуська міська лікарня Калуської міської ради Калуської районної ради" підтверджується, що позивач з 02.03.1999 по теперішній час дійсно працює у даному закладі з людьми хворими на особливо небезпечні інфекції, паразитарні хвороби і носіями збудників хвороб, що дає право на обчислення стажу у подвійному розмірі згідно статті 60 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Така ж довідка містить відомості про перебування ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної плати 23.05.2005, з 05.01.2006 по 06.01.2006, з 18.01.2006 по 19.01.2006, 07.05.2013, 17.10.2013, з 01.10.2014 по 31.10.2014, з 19.05.2015р. по 20.05.2015, з 11.08.2016 по 12.08.2016, 20.12.2016, 21.04.2017, з 29.08.2017 по 30.08.2017, 31.05.2018, 30.07.2018, з 01.10.2019 по 02.10.2019, 23.06.2021 (а.с.29-31).
Прикінцевими положеннями Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.
Згідно з частиною 4 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV Прикінцеві положення цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України Про пенсійне забезпечення, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), продовжують діяти і підлягають застосуванню після 01.01.2004.
Суд зазначає, що пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах встановлені статтею 60 Закону №1788-ХІІ.
Так, згідно з статтею 60 Закону №1788-ХІІ, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до Наказу МОЗ України від 19.07.1995 «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних Інфекційних та паразитичних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» розробленого на виконання статті 28 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» холера, черевний тиф та паратифи, дизентерія, ієрсініози, дифтерія, менінгіт, кашлюк, відносяться до небезпечних інфекційних хвороб.
Таким чином, лабораторія у якій працювала позивач виконувала вищезазначені дослідження з живим збудником небезпечних інфекційних захворювань, що згідно з наказом МОЗ України відноситься до особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, а тому робота в даному відділі прирівнюється до роботи в інфекційних закладах (відділеннях) і зараховується до стажу в подвійному розмірі згідно статті 60 ЗУ "Про пенсійне забезпечення.
Крім того, закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 за №1645-ІІІ (надалі по тексту також Закон №1645-ІІІ) визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.
Статтею 1 Закону №1645-ІІІ визначено, що інфекційні хвороби це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
За змістом статті 7 Закону №1645-ІІІ лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.
Відтак, комунальне некомерційне підприємство "Калуська міська лікарня Калуської міської ради Калуської районної ради", є медичним закладом призначеним для лікування хворих на інфекційні хвороби, і в розумінні статті 60 Закону №1788-ХІІ є інфекційним закладом охорони здоров`я.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач протягом спірних періодів роботи працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я.
Як встановлено судом на підставі листа ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 15.10.2024, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області при призначенні позивачу пенсії за віком, не зараховано до страхового стажу позивача період її роботи з 01.01.2004 по 03.06.2024 у подвійному розмірі.
Однак, суд враховує те, що у пункті 4 статті 24 Закону №1058-IV зазначено про зарахування періодів трудової діяльності до набрання чинності цим Законом, до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Крім того, стаття 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує статтю 60 Закону №1788-XII та не зупиняє її дію.
Така позиція викладена Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №689/872/17 та від 27.02.2020 у справі №462/1713/17.
Аналіз вищевикладеного дає підстави вважати, що за правилами статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення та в силу приписів пункту 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, надаючи оцінку про необхідність зарахування стажу роботи у подвійному розмірі ОСОБА_1 періодів перебування у відпустці без збереження заробітної плати, суд зазначає наступне.
Відповідно до довідки від 25.10.2024 №543, виданою Комунальним некомерційним підприємством "Калуська міська лікарня Калуської міської ради Калуської районної ради" ОСОБА_1 перебувала у відпустках без збереження заробітної плати: 23.05.2005, з 05.01.2006 по 06.01.2006, з 18.01,2006 по 19.01.2006, 07.05.2013, 17.10.2013, з 01.10.2014 по 31.10.2014, з 19.05.2015р. по 20.05.2015, з 11.08.2016 по 12.08.2016, 20.12.2016, 21.04.2017, з 29.08.2017 по 30.08.2017, 31.05.2018, 30.07.2018, з 01.10.2019 по 02.10.2019, 23.06.2021 (а.с.29-31).
Застосовуючи у спірних правовідносинах норми щодо пільг по обчисленню стажу за роботи в деяких медичних закладах, визначених статтею 60 Закону №1788-ХІІ, слід мати на увазі, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Статтею 21 Кодексу законів про працю України (надалі по тексту також - КЗпП України) визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Приписами статті 30 КЗпП України передбачено, що працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством (стаття 30 КЗпП України).
Отже, робота в розумінні статей 21, 30 КЗпП України є виконання певних дій працівником в межах трудових правовідносин за трудовим договором.
Аналіз наведених норм прав свідчить про те, що пільги, передбачені статтею 60 Закону №1788-ХІІ, стосуються саме часу фактичного виконання роботи в деяких медичних закладах, вказаних у цій статті, а тому період перебування осіб, які працюють у цих закладах, у відпустці без збереження заробітної плати зараховується до спеціального стажу роботи, проте в одинарному розмірі.
Відтак, період перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати: 23.05.2005, з 05.01.2006 по 06.01.2006, з 18.01,2006 по 19.01.2006, 07.05.2013, 17.10.2013, з 01.10.2014 по 31.10.2014, з 19.05.2015р. по 20.05.2015, з 11.08.2016 по 12.08.2016, 20.12.2016, 21.04.2017, з 29.08.2017 по 30.08.2017, 31.05.2018, 30.07.2018, з 01.10.2019 по 02.10.2019, 23.06.2021 зараховується до стажу роботи лише в одинарному розмірі, а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Відтак, беручи до уваги конституційне право на соціальний захист який включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку що стаж роботи позивача в Комунальному некомерційному підприємстві "Калуська міська лікарня Калуської міської ради Калуської районної ради", зокрема з 01.01.2004 по 03.06.2024, за винятком періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати: 23.05.2005, з 05.01.2006 по 06.01.2006, з 18.01,2006 по 19.01.2006, 07.05.2013, 17.10.2013, з 01.10.2014 по 31.10.2014, з 19.05.2015р. по 20.05.2015, з 11.08.2016 по 12.08.2016, 20.12.2016, 21.04.2017, з 29.08.2017 по 30.08.2017, 31.05.2018, 30.07.2018, з 01.10.2019 по 02.10.2019, 23.06.2021, повинен зараховуватися у подвійному розмірі, а тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправно не враховано вказані періоди у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 03.06.2024 (дня звернення за перерахунком пенсії), зарахувавши до стажу період її роботи з 01.01.2004 по 03.06.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві "Калуська міська лікарня Калуської міської ради Калуської районної ради" в подвійному розмірі, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Як встановлено судом, із заявою про переведення на пенсії за віком позивач звернулася 03.06.2024, рішенням від 11.06.2024 позивача переведено на пенсію за віком з 03.06.2024, проте протиправно не враховано стаж у подвійному розмірі, а тому пенсію слід перерахувати з 03.06.2024 року.
Таким чином, зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 03.06.2024, зарахувавши до стажу період її роботи з 01.01.2004 по 03.05.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві "Калуська міська лікарня Калуської міської ради Калуської районної ради", за винятком періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати: 23.05.2005, з 05.01.2006 по 06.01.2006, з 18.01,2006 по 19.01.2006, 07.05.2013, 17.10.2013, з 01.10.2014 по 31.10.2014, з 19.05.2015р. по 20.05.2015, з 11.08.2016 по 12.08.2016, 20.12.2016, 21.04.2017, з 29.08.2017 по 30.08.2017, 31.05.2018, 30.07.2018, з 01.10.2019 по 02.10.2019, 23.06.2021 в подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
В рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, які є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково.
Щодо здійснення розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог.
Відтак, враховуючи, що позивач згідно з квитанцією №60 від 25.10.2024, підтвердив сплату судового збору на суму 1211,20 грн, за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сплачений судовий збір в розмірі 908,40 грн, що пропорційно становить 75 % задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо зарахування з 03.06.2024 ОСОБА_1 до страхового стажу у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення період роботи з 01.01.2004 по 03.06.2024.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати з 03.06.2024 ОСОБА_1 до страхового стажу період її роботи з 01.01.2004 по 03.05.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві "Калуська міська лікарня Калуської міської ради Калуської районної ради", за винятком періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати: 23.05.2005, з 05.01.2006 по 06.01.2006, з 18.01.2006 по 19.01.2006, 07.05.2013, 17.10.2013, з 01.10.2014 по 31.10.2014, з 19.05.2015 по 20.05.2015, з 11.08.2016 по 12.08.2016, на 20.12.2016, на 21.04.2017, з 29.08.2017 по 30.08.2017, 31.05.2018, 30.07.2018, з 01.10.2019 по 02.10.2019, 23.06.2021, в подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 03.06.2024 ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком із врахуванням до страхового стажу період її роботи з 01.01.2004 по 03.05.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві "Калуська міська лікарня Калуської міської ради Калуської районної ради", за винятком періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати: 23.05.2005, з 05.01.2006 по 06.01.2006, з 18.01.2006 по 19.01.2006, 07.05.2013, 17.10.2013, з 01.10.2014 по 31.10.2014, з 19.05.2015р. по 20.05.2015, з 11.08.2016 по 12.08.2016, 20.12.2016, 21.04.2017, з 29.08.2017 по 30.08.2017, 31.05.2018, на 30.07.2018, з 01.10.2019 по 02.10.2019, 23.06.2021, в подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.
В задоволенні решти вимог позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачену ним суму судового збору у розмірі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, вул. Надії Алексєєнко, 106, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49008).

Суддя Микитин Н.М.