Справа № 520/12422/22
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

05 березня 2025 року Справа № 520/12422/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області від 14.06.2022 № 289 о/с про звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора відділу реагування патрульної поліції Ізюмського району управління поліції ГУНП в Харківській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Ізюмського району управління поліції ГУНП в Харківській області.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду Зоркіної Ю.В. від 04.01.2023 року, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву та заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування поданої до суду заяви про залишення позовної заяви без розгляду вказано, що у даній категорії справ законодавством визначено строк для звернення до суду як місячний. Водночас, приписами ч. 4 ст.31 Закону України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України № 2337-VIII передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Представником відповідача вказано, що посилання позивача на той факт, що вона лише 13.12.2022 отримала повідомлення про звільнення з поліції не відповідає дійсності, бо ОСОБА_1 ознайомилась з наказами ГУНП в Харківській області від 03.06.2022 за № 296 та від 14.06.2022 за № 289 о/с - 18.06.2022, що підтверджується скріншотом з мобільного додатку. Також, 08.07.2022 позивачка, ознайомившись з вказаними наказами, надіслала зворотнє повідомлення. Крім того, представником відповідача зазначено, що позивач, відповідно до довідки УФЗБО в Харківській області вже з травня 2022 року не отримувала грошове забезпечення. Отже, ОСОБА_1 не виходячи на службу та не отримуючи при цьому грошове забезпечення, достеменно розумів, що був звільнений з лав Національної поліції. Відтак, строк на оскарження вказаного наказу, починається з 21.06.2022, а кінцевим терміном для звернення з позовною заявою є 04.07.2022, натомість позовна заява відправлена до Харківського окружного адміністративного суду лише 27.12.2022, що значно перевищує встановлений законодавцем строк на оскарження прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення. Вказані обставини, на переконання відповідача, свідчать на користь наявності підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

У зв`язку зі звільненням судді з посади проведено повторний автоматизований перерозподіл справи.

Згідно проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану адміністративну справу 06.08.2024 року передано в провадження судді Мельникова Р.В.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду Мельникова Р.В. від 13.08.2024 року адміністративну справу за вказаним вище позовом прийнято до розгляду, розгляд адміністративної справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження.

Ухвалою суду від 26.12.2024 року надано позивачу ОСОБА_1 строк десять днів з дня отримання ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку на звернення до суду із зазначенням підстав для його поновлення разом доказами поважності причин пропуску строку; повідомлено позивача про необхідність виправлення зазначених недоліків адміністративного позову; роз`яснено позивачу, що у разі невиконання вимог ухвали адміністративний позов буде залишено без розгляду на підставі п.7 ч.1 ст.240 КАС України.

Позивачем через канцелярію суду подано заяву про поновлення строку на звернення до суду, в якій просить суд поновити строк для звернення до суду ОСОБА_1 із позовною заявою про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії у справі № 520/12422/22.

В обґрунтування поданої до суду заяви вказано, що 24.02.2022 вранці через телефон її було викликано до приміщення Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області за сигналом «Бойова тривога», де було повідомлено про збройне вторгнення на територію України. Позивач отримала табельну особисту зброю, після чого було повідомлено про подальше перебування за місцем свого мешкання. Позивачем вказано, що вона перебувала у багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 , до отримання будь-яких вказівок. Позивачем зазначено, що вона особисто з того часу ніяких додаткових вказівок не отримувала. В ніч на 03.03.2022 спочатку близько 22.00 було завдано авіаудару поблизу будинку АДРЕСА_2 . Близько 00:00 та 02.00 відбулося ще два авіаудари, один з яких зруйнував приміщення військомату, а другий приміщення Ізюмського РУП. Позивачем зазначено, що телефонний зв`язок у місті був. Але ніяких вказівок від начальника РУП та від її безпосередніх керівників не надходило, не було повідомлено про ні про збір особового складу, не було доведено шляхів евакуації, або навіть необхідність самої евакуацій. Особовий склад був наданий сам собі, а 07.03.2022 під час переховування у підвалі багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , за місцем мого мешкання, будинок внаслідок бойових дій був повністю знищений пожежею. На той момент, як вказує позивач, мобільний зв`язок вже у місті був відсутній. Разом зі своєю матір`ю та на власний ризик, позивач разом з табельною вогнепальною зброєю, службовим ноутбуком та службовими документами, ризикуючи особистим життям та проходячи блокпости військових рф, пішки подолали близько 20 км та прийшли за місцем проживання її матері у с. Липчанівка Ізюмського району Харківської області. В подальшому, як вказала позивач, вона проживала за вказаною адресою. Позивачем зазначено, що влітку 2022 року неодноразово до неї приїздили колишні співробітники Ізюмського РУП та агітували виходити на роботу до так званої «народної міліції», на що вона категорично відмовляла. Не маючи ніякої інформації про лінію фронту, його стан, позивач як жінка під загрозою застосування насильства до осіб жіночої статі, сама не могла на власну вдачу їди наосліп у будь-який бік, шукаючи Збройні Сили України. Стосовно доводів представника відповідача щодо припинення отримання позивачем з травня 2022 року грошового забезпечення позивачем вказано, що про вказані обставини вона не знала та не могла знати, оскільки інтернет був постійно в селі відсутній, взагалі не мала ніякої інформації про стан її карткового рахунку. На початку липня 2022 року від родичів, котрі мешкають в с. Веселе Ізюмського району Харківської області, позивачу стало відомо, що у вказаному селі на одному з полів виявлено місцину де є дуже слабкий сигнал мобільного зв`язку та позивач, перебуваючи 08.07.2022 на полі с. Веселе з метою пошуку телефонного сигналу для отримання будь-якої інформації, отримала на месенджер Ватсап повідомлення про її нібито звільнення з лав поліції. Оскільки у вказаній місцевості також перебували окупаційні війська та отримане позивачем повідомлення, як вона вважала, могло бути провокацією з метою схилення її до співпраці у так званій «народній міліції», вона відповіла текстом такого характеру, щоб вже до неї не було інших спроб щодо співпраці. Позивачем вказано на помилковість доводів відповідача щодо кінцевого терміну для звернення з позовною заявою 04.07.2022 та свідчіть про необізнаність службових осіб про військовий та загальний стан справ на території с. Липчанівка Ізюмського району влітку 2022 року, оскільки вона не мала жодної можливості це зробити. Після 10.09.2024, тобто звільнення території с. Липчанівка, стан справ одразу не вийшов на мирний шлях, дороги ще були заміновані та громадський транспорт не ходив, а телефонний зв`язок не працював. Та я не мала фізичної можливості одразу виїхати до м. Ізюм Харківської області. Через декілька днів після вказаних обставин позивач побачила у селі одного з працівників Ізюмського РУП, до якого звернулась із проханням повідомити про її місцезнаходження керівникам, проте після вказаного з нею ніхто не зв`язався. В подальшому позивач звернулась до військовослужбовців Збройних Сил України 22.09.2022 року з проханням підключення на інтернет-зв`язку, за допомогою чого зателефонувала своєму керівнику полковнику поліції ОСОБА_2 , але останній не відповів на дзвінок, у зв`язку з чим позивач направила смс-повідомлення. Позивач також вказала на обставини здійснення дзвінків іншим керівникам та тільки в подальшому знайшла нову адресу Ізюмського РУП та повідомила, що я зберегла табельну особисту вогнепальну зброю, особисті жетон поліцейського та посвідчення поліцейського, які були передані заступнику начальника сектору моніторингу Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , який зателефонував зі свого особистого телефону до начальника СКЗ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 , яка вже позивачу повідомила у особистій бесіді про те, що вона була дійсно звільнена та запевнила, що не потрібно звертатися до суду, оскільки її може бути прийнято на службу знову у випадку позитивного проходження бесіду на поліграфі, бо в такому випадку ГУНП в Харківській області власноруч скасує свій наказ. Позивачем зазначено, що у місці її перебування не було зв`язку, але 26.10.2022 до неї приїздили працівники поліції Ізюмського РУП, яким вона передала службовий ноутбук з інформацією, який я весь час зберігала. Під час чергового намагання знайти зв`язок вона отримала повідомлення про те, що їй необхідно з`явитися до ГУНП в Харківській області для проходження тесту на поліграфі, у зв`язку з чим 07.11.2022 прибула до ГУНП в Харківській області та пройшла вказаний тест на поліграфі. Після вказаних обставин позивача було повідомлено про необхідність звернутися до суду з позовом про визнання протиправним наказу про її звільнення, та під час судового розгляду ГУНП в Харківській області звернеться до суду з пропозицією примирення та скасує власний наказ. Після вказаних обставин позивач звернулася до адвоката за отриманням правової допомоги, який повідомив, що для звернення до суду необхідно отримати офіційне підтвердження наказу про її звільнення, з огляду на що 15.11.2024 позивач приїхала до м. Харкова та звернулася із відповідною заявою. 13.12.2022 відповідь була отримана нею власноруч. Відтак, позивачем наголошено на обставинах того, що з моменту визволення Ізюмського району та до моменту подання позовної заяви до електронного суду, нею виконувалися всі дії щодо сповіщення її керівництва про місцезнаходження та виходу на службу.

Також позивачем через канцелярію суду подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду аналогічного змісту, в якій також вказано, що вона за наявності першої можливості, після деокупації, повернулась у м. Харків, з`явилась на роботу та написала заяву від 15.11.2022 року з проханням надати можливість приступити до виконання службових обов`язків, але листом від 30.11.2022 року була повідомлена про звільнення. Відтак про своє звільнення позивач дізналась лише 13.12.2022 року. Позивач не могла дізнатися про цей наказ раніше, аніж повернулась з окупованої території та з`явилась до відповідача для подальшого проходження служби, що відповідачем не спростовано.

Через канцелярію суду від позивача також надійшла заява про доповнення позовних вимог новими, в якій остання просить суд: задовольнити заяву ОСОБА_1 про доповнення позовних вимог новими у справі № 520/12422/22 та викласти прохальну частину позовної заяви у наступній редакції:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області від 14.06.2022 № 289 о/с про звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора відділу реагування патрульної поліції Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області;

- стягнути з ГУНП в Харківській області на користь позивача середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, за період з 14.06.2022 по дату поновлення на службі;

- рішення суду в частині поновлення позивача на роботі, звернути до негайного виконання;

- рішення суду в частині нарахування та виплати на користь позивача середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, в межах стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Представником відповідача через канцелярію суду подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що надані позивачем пояснення спростовуються додатково отриманими поясненнями від начальника ВРПП підполковника поліції Ільченка В.В., від начальника СКЗ Ізюмського РУП майора поліції Марюхіної І.О. та начальника СКОЗ Ізюмського РУП майор поліції Пишного О.В. Отже, зазначені в заяві про поновлення строку на звернення до суду, підстави на обґрунтування пропуску строку на звернення до суду, на думку відповідача, є не об`єктивними та такими, що стались в результаті власної бездіяльності та обрання пасивної поведінки до своєчасної реалізації права щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень в порядку та у строк, встановлений процесуальним законом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, надаючи оцінку поданим до суду заявам та наявним в матеріалах справи доказам, зазначає наступне.

Згідно із положеннями ч.1 та ч.2 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч.13 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом, іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас, ч.4 ст.31 Закону України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України № 2337-VIII передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Приписами частини третьої статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд зазначає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Водночас, відповідно до ч.6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач шляхом звернення до суду оскаржує наказ від 14.06.2022 № 289 о/с про звільнення зі служби в поліції.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем позовну заяву до суду подано 27.12.2022 року із використанням системи Електронний суд.

При цьому, суд зазначає, що приписами ч.6 ст. 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Представником позивача у позовній заяві вказано, що наказ про звільнення позивачем був отриманий 13.12.2022 року, що підтверджується листом відповідача від 30.11.2022 року.

В той же час у позовній заяві позивачем вказано на обставини того, що вона з початку війни перебувала за місцем служби, виконувала службові обов`язки та постійно знаходилась за адресою зареєстрованого місця проживання в Ізюмському районі Харківської області. Також вказано, що м. Ізюм перебувало в окупації з початку повномасштабного вторгнення російської федерації. Своєю чергою позивачем вказано, що вона неодноразово робила спроби виїзду на підконтрольну Україні територію, проте у зв`язку з постійними бойовими діями на території міста, обстрілами, загрозами застосування насильства до осіб жіночої статі, зробити це до жовтня місяця не вдавалось. При першій можливості, після деокупації території, позивач повернулась у м. Харків, з`явилась на роботу та написала заяву від 15.11.2022 року з проханням надати можливість приступити до виконання службових обов`язків.

Надаючи оцінку вказаному позивачем та наведеним представником відповідача у поданій до суду заяві про залишення позовної заяви без розгляду обставинам, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи докази свідчать на користь того, що позивачем не отримувалось грошове забезпечення з травня 2022 року, а 18.06.2022 року їй було направлено копію оскаржуваного у цій справі наказів із використанням мобільного додатку. При цьому позивачем 08.07.2022 року було направлено у відповідь на зазначене зворотнє повідомлення.

Відтак, про прийняття оскаржуваного у цій справі наказу позивачу стало відомо ще 08.07.2022 року, а при отриманні листа відповідача від 30.11.2022 року фактично лише повторно повідомлено про вже відомі позивачу обставини.

Суд вважає за необхідне вказати, що загальновідомим є факт звільнення Збройними Силами України м. Ізюм 10.09.2022 року.

Отже, після деокупації вказаного міста, позивач, знаючи про власне звільнення із отриманого у мобільному додатку повідомлення щодо її звільнення зі служби в лавах Національної поліції України, мала можливість виїзду до м. Харкова.

Натомість матеріали позовної заяви не містять жодних доказів або обґрунтувань обставин неможливості або відсутності у позивача можливості звернення до суду у період з 10.09.2022 року до 27.12.2022 року.

З урахуванням поданих позивачем до суду заяв про поновлення строку на звернення до суду та викладених у таких доводів суд зазначає, що зі змісту поданих до суду представником відповідача додаткових пояснень вбачається, що відповідачем було додатково отримано пояснення від начальника ВРПП підполковника поліції Ільченка В.В., в яких останній зазначив, що 24.02.2022 особовий склад Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області було зібрано по тривозі в зв`язку з веденням військового стану в Україні. Керівництвом РУП було доведено всьому особовому складу інформацію, що у разі загострення обстановки на території м. Ізюм, особовий склад повинен евакуюватися до м. Барвінкове для подальшого несення служби. ОСОБА_5 особисто було запропоновано ОСОБА_1 допомогу в евакуації на його транспортному засобі, однак остання відмовилась. Приблизно в квітні 2022 року (точну дату не пам`ятає), у нього відбулась телефонна розмова з ОСОБА_1 (не пам`ятає це була розмова через стільниковий або інтернет зв`язок), під час якої він наголосив їй про необхідність виїзду з окупованої території та прибуття до м. Барвінкове для несення служби, але в ході бесіди, ОСОБА_1 відмовилася виїжджати, обґрунтовуючи відмову неможливістю залишити матір, а на пропозицію виїхати разом з нею, відмовилась, посилаючись на не бажання залишати будинок в с. Липачівка. При чому, ОСОБА_5 було запропоновано заявниці в наданні допомоги з пошуку житла та зустрічі в будь-якому місці на не окупованій території.

Відтак, пояснення вказаної посадової особи відповідача свідчать на користь того, що ОСОБА_1 відмовилась виїжджати з окупованої території, посилаючись на неможливість покинути матір та будинок в с. Липчанівка.

Суд зазначає, що відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 23.01.2025 року у справі № 520/12425/22 зазначив, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону №580-VIII). Водночас держава може встановлювати для поліцейських окремий порядок проходження служби, який відрізняється від виконання обов`язків працівником за трудовим законодавством, і такий порядок може обмежувати права осіб, які проходять службу у поліції по відношенню до прав працівників, які виконують роботу за трудовим законодавством, у тому числі й шляхом зобов`язання залишити окуповану територію з метою подальшого виконання службових обов`язків.

Отже, позивач за першої можливості повинна була залишити окуповану територію та прибути до місця несення служби.

Також представником відповідача вказано на отримання пояснень від начальника СКЗ Ізюмського РУП майора поліції ОСОБА_4 , яка повідомила, що вона також перебувала в с. Липчанівка. Мобільний зв`язок в с. Липчанівка був до певного періоду часу, до якого точно не пам`ятає, інтернет був до 8 березня включно, бо вона особисто спілкувалася через месенджер «WhatApp» з колегами та велась систематична переписка в робочій групі. Мешканці села, знаходили мобільний зв`язок, піднімаючись на гору у селі. Особисто вона, декілька разів на тиждень виходила на зв`язок з колегами та чоловіком, який перебував в м. Ізюм. 05.04.2022 вона разом зі своєю родиною та родиною своєї сестри виїхала з вказаного села за межі області. Також їй відомо, що в цей час деякі мешканці села також виїздили за межі області. З УКЗ ГУНП в Харківській області їй були надіслано витяги з наказів на всіх звільнених працівників Ізюмського РУП з проханням надіслати відповідним працівникам на всі відомі мессенджери. ОСОБА_4 18.06.2022 було надіслано витяг з наказу про звільнення ОСОБА_1 08.07.2022 від останньої вона отримала повідомлення, що свідчило про підтвердження отримання останнього. На спростування позиції ОСОБА_1 , що вказане повідомлення їй надіслали представники рф, зазначила, що в тексті направленого повідомлення було звернення до однієї конкретної особи, а не до когось невідомого. Отже, зазначено, що саме тоді ОСОБА_1 достовірно і дізналась про своє звільнення, бо підтверджено факт отримання вказаного повідомлення. Розмови з ОСОБА_1 ані в телефонному режимі, ані особисто вона не мала, в тому числі і щодо поновлення останньої на службі.

Відтак, враховуючи надані представником відповідача пояснення суд доходить до висновку про те, що надані до суду пояснення ОСОБА_4 спростовують доводи позивача в частині відсутності мобільного та інтернет зв`язку в окремих місцях с. Липчанівка, можливості виїзду з с. Липчанівка на неокуповані території, ознайомлення позивача з наказом про звільнення з поліції, що підтверджується зворотнім повідомленням, надісланим ОСОБА_1 18.07.2022 начальнику СКЗ, запереченням телефонної розмови з ОСОБА_1 щодо не звернення до суду для поновлення на службі.

Також представником відповідача до суду надано пояснення начальника СКОЗ Ізюмського РУП майор поліції ОСОБА_6 , який зазначив, що після деокупації від зс рф Ізюмського району він знаходився на території району та м. Ізюм, де проводились стабілізаційні дії. В подальшому, він 12.09.2022, знаходячись в с. Липчанівка, побачив ОСОБА_1 та підійшов до неї і запитав, як справи, чи потребує вона допомоги та запропонував проїхати разом до місця дислокації Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області в м. Ізюм, проте ОСОБА_1 повідомила, що з нею все гаразд, на пропозицію поїхати до підрозділу відповіла відмовою, повідомивши що прибуде самостійно.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку про те, що можливість прибути до місця дислокації у позивача була ще 12.09.2022 разом з ОСОБА_6 , проте остання такою пропозицією не скористалась, відмовилась від неї, а прибула лише 27.09.2022, тобто більше ніж через два тижні.

Зазначені обставини є свідченням того, що з моменту звільнення с Липчанівка від окупації, ОСОБА_1 , якщо не вважала себе звільненою та не була повідомлена про це, повинна була прибути до підрозділу для несення служби або звернутися до ГУНП в Харківській області з повідомленням про готовність продовжити службу в поліції після деокупації території, на якій вона проживала, у зв`язку з чим додатково довідалася про своє звільнення з поліції та мала б можливість отримати документи про звільнення.

Натомість під час розгляду справи встановлено, що позивач відповідних дій не здійснила, і маючи можливість прибути до місця дислокації підрозділу разом з ОСОБА_6 ще 12.09.2022, такою можливістю не скористалась, а в подальшому, дізнавшись про звільнення з поліції 27.09.2022 року, як зазначає позивач, під час телефонної бесіди під час перебування за новою адресою у Ізюмському РУП із начальником СКЗ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, жодних дій на захист свого порушеного права не здійснила, для отримання відповідних документів до відповідача не звернулась, а повернулась до місця мешкання.

Враховуючи вище викладене, суд зазначає, що наведені позивачем у поданих до суду заявах про поновлення строків на звернення до суду доводи спростовуються наданими відповідачем поясненнями посадових осіб.

В той же час, надані до суду пояснення в сукупності свідчать про відсутність у позивача бажання вчиняти будь-які дії, спрямовані на подальше проходження служби в поліції, а не вчинення активних дій з моменту звільнення с. Липачівка від окупації і до 27.09.2022 вказує на обрання ОСОБА_1 пасивної поведінки, яка виразилась у неприбутті на службу, якщо остання не вважала себе звільненою та пасивної поведінки щодо звернення до суду, якщо остання вважала себе звільненою.

Посилання позивача на отримання копії наказу про звільнення з лав поліції лише 13.12.2022 року не можуть вважатися судом обґрунтованими, оскільки встановлені під час розгляду справи обставини є свідченням обізнаності позивача про її звільнення ще до ознайомлення із вказаним наказом, а таке ознайомлення не може вважатися судом першопричиною звернення до суду, оскільки саме обставини звільнення позивача зі служби в лавах Національної поліції України послугували підставою для звернення до суду із позовом у цій справі, а не виданий відповідачем наказ про таке звільнення, який є документальною реалізацією звільнення особи.

Таким чином, вказані обставини не дають підстав стверджувати, що позивач був позбавлений можливості своєчасно звернутися до суду у випадку, якщо він вважає свої права порушеними.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем не наведено об`єктивних обставин, які б не дозволяли йому звернутися до суду у визначений законодавством строк, а твердження, на які позивач посилається у своїх заявах про поновлення процесуального строку, не можуть вважатись поважними для поновлення такого строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відтак, позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, а подана заява про поновлення процесуального строку вважається судом необґрунтованою.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на вказане, наявні підстави для задоволення заяви представника відповідача та залишення позовної заяви без розгляду.

Враховуючи обставини того, що суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, підстави для прийняття до розгляду заяви позивача про доповнення позовних вимог новими у суду відсутні.

Керуючись ст. ст.123, 240-246, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви позивача про поновлення строку на звернення до суду відмовити.

Заяву представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.