Справа № 500/6356/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/6356/24 пров. № А/857/4016/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі № 500/6356/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій,

місце ухвалення судового рішення м.Тернопіль
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїЮзьків М.І.
дата складання повного тексту рішення31 грудня 2024 року
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2), у якому просила суд:

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оформлену рішенням № 43 від 03.09.2024, у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 03.09.2024.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі № 500/6356/24 позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оформлену рішенням № 43 від 03.09.2024, у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивачки від 27.08.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням наданої судом у рішенні правової оцінки, зарахувавши до загального страхового стажу усі періоди роботи згідно з трудової книжки НОМЕР_1 від 19.01.1983.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень, 60 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач-2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що записи в трудовій книжці позивачки зроблено без додержання вимог зазначених в Інструкції № 58. Так, у випадках, коли в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи до 01.01.2004 приймаються уточнюючі (архівні) довідки. Зазначає, що у свідоцтві про шлюб позивача міститься суттєва помилка, що викликає обґрунтовані сумніви у належності вищезазначеного свідоцтва позивачу. При цьому позивачем не було здійснено належних виправлень у позасудовому порядку, шляхом звернення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання, так само як не було встановлено юридичний факт належності документа шляхом звернення до суду. Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки, що позивачем до Управління інші документи, які підтверджують роботу за цей період надані не були. Позивачем не доведено неможливість надати зазначені документи. Відповідно, позивачем не було виконано вимоги законодавства, а саме не надано належний документ для підтвердження підстави зміни прізвища у трудовій книжці. Звертає увагу, що при визначенні страхового стажу та призначенні пенсії можуть враховуватися лише достовірні, документально підтверджені відомості. Таким чином, періоди роботи згідно трудової книжки від 14.01.1983 серії НОМЕР_1 та період навчання з 01.09.1979 по 27.06.1983 згідно з дипломом від 01.07.1983 НОМЕР_2 не можливо зарахувати до трудового стажу, оскільки в трудовій книжці записи внесено без додержання вимог зазначених в Інструкції № 58.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач та представник позивача повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Матеріалами справи підтверджено, що трудова книжка НОМЕР_1 від 19.01.1983 містить необхідні записи про трудову діяльність позивачки. Усі записи вчинені належним чином, чітко та розбірливо, без виправлень та неточностей, відповідно до вимог Інструкцій та чинного законодавства.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов до висновку, що не зарахування відповідачем-2 періоду роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 19.01.1983 та періоду навчання згідно з дипломом НОМЕР_2 є безпідставним.

Також, суд зазначив, що приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом. Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії. Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Однак, суд першої інстанції вважав, що відповідачем 2 зазначених вище принципів при прийнятті рішення дотримано не було, та обрано найбільш несприятливий для позивачки спосіб вирішення ситуації шляхом відмови у призначенні пенсії.

При цьому, суд вважав, що належним та ефективним способом буде зобов`язання повторно розглянути заяву позивачки про призначення їй пенсії за віком з урахуванням висновків суду у цій справі.

Крім цього, суд зазначив, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачці пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком та надала всі необхідні документи, що підтверджують страховий стаж.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області від 03.09.2024 № 43 відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (арк. справи 11 зворот).

Причиною вказаної відмови у призначені пенсії стало те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 27.06.1983 згідно з диплому від 01.07.1983 НОМЕР_2 та періоди роботи згідно з трудової книжки від 14.01.1983 НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці зміна прізвища з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 " підтверджена свідоцтвом про шлюб від 03.10.1987 НОМЕР_3 (арк. справи 8 зворот), у якому по батькові зазначено " ОСОБА_4 ", що не відповідає паспортним даним " ОСОБА_5 ".

У відповідності до вказаного рішення страховий стаж позивачки становить 18 років 07 місяців 10 днів.

Частково період роботи враховано за даними персоніфікованого обліку.

Позивач не погоджується з прийнятим рішенням про відмову в призначенні пенсії, а тому звернулася до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Як з`ясовано судом першої інстанції, Позивачка при зверненні до ГУ ПФУ в Тернопільській області за призначенням пенсії за віком разом із заявою від 27.08.2024 року подала трудову книжку НОМЕР_1 .

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області від 03.09.2024 № 43 відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Причиною вказаної відмови у призначені пенсії стало те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 27.06.1983 згідно з диплому від 01.07.1983 НОМЕР_2 та періоди роботи згідно з трудової книжки від 14.01.1983 НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці зміна прізвища з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 " підтверджена свідоцтвом про шлюб від 03.10.1987 НОМЕР_3 (арк. справи 8 зворот), у якому по батькові зазначено " ОСОБА_4 ", що не відповідає паспортним даним " ОСОБА_5 ".

З цього приводу колегія суддів вказує на наступне.

За змістом пункту 5 Інструкції №620 записи в трудовій книжці здійснюються на тій мові, на якій ведеться діловодство в даному підприємстві, установі або організації.

Відповідно до пункту 11 Інструкції №620 на першій сторінці трудової книжки записуються загальні відомості про її власника.

Прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочень або заміни імені і по батькові ініціалами) і рік народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Зміни записів в трудовій книжці про прізвище, ім`я та по батькові, освіту і професію робітника здійснюються адміністрацією на підставі документів і з посиланням на них (свідоцтво про шлюб, довідка РАЦСу, документи про освіту, та ін.), і повинні бути засвідчені підписом керівника підприємства, установи, організації або печаткою відділу кадрів.

Відповідальність за організацію правильного ведення трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи або організації (пункти 9, 10 Інструкції №620).

Колегія суддів звертає увагу, що у самій трудовій книжці запис зроблено російською мовою і без помилок, по батькові позивач записана російською: « ОСОБА_6 », що перекладається українською мовою: « ОСОБА_5 »; у трудовій книжці на підставі свідоцтва про одруження змінювалось лише прізвище із « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_7 », ім`я та по батькові в трудовій книжці не змінювались.

03 жовтня 1964 року рай бюро ЗАГС міста Кіцмань Чернівецької області було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 . У даному свідоцтві про народженні було записано позивача по батькові « ОСОБА_8 », оскільки батька звали ОСОБА_9 . В свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 03.10.1987 року виданого відділом ЗАГС Тернопільського міськвиконкому при реєстрації шлюбу у записі по батькові пропущено букву Ї, зазначено ОСОБА_4 .

Пізніше при отриманні дипломів про освіту, паспорта громадянина України, та трудової книжки, свідоцтво про народження дочки ім`я та по батькові позивача були записано граматично правильно та вказано у даних документах ОСОБА_10 .

Таким чином ім`я по батькові згідно вказаних документів збігається з іменем по батькові, вказаним у відомостях про працівника у трудовій книжці НОМЕР_1 , тож підстави для встановлення у судовому порядку факту належності позивачці цієї трудової книжки відсутні. Неточність у написанні імені по батькові у свідоцтві про шлюб не позбавляє трудову книжку статусу правовстановлюючого документу, що підтверджує стаж роботи та трудову діяльність позивачки, та не може бути підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи, відображених у трудовій книжці, до її страхового стажу.

Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), від 23.04.2019 (справа №593/1452/16-а), від 30.09.2021 (справа №300/860/17), висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не зарахування відповідачем-2 періоду роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 19.01.1983 та періоду навчання згідно з дипломом НОМЕР_2 є безпідставним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі № 500/6356/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос