Справа № 380/20274/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року м. Львівсправа № 380/20274/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04 вересня 2024 року № 16 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 02 грудня 1991 року по 11 квітня 1995 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , з 16 лютого 1982 року по 10 листопада 1982 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу всіх періодів роботи, а саме з 02 грудня 1991 року по 11 квітня 1995 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , з 16 лютого 1982 року по 10 листопада 1982 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 з дня, що настає за днем пенсійного віку;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань солідарно з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судовий збір у розмірі 1211,20 грн на користь ОСОБА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою та необхідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04 вересня 2024 року № 16, прийнятим за принципом екстериторіальності (далі також оскаржуване/спірне рішення), позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю у нього необхідного страхового стажу (не менше 31 року за наявних 29 років 10 місяців 28 днів). За доданими документами до страхового стажу не зараховано такі періоди роботи: з 02 грудня 1991 року по 11 квітня 1995 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1986 року, оскільки запис № 12 містить підпис відповідальної особи, який не засвідчений належно; з 16 лютого 1982 року по 10 листопада 1982 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10 січня 1985 року, оскільки дата видачі трудової книжки 10 січня 1985 року, тому періоди, що передують зазначеній даті, потребують додаткового підтвердження первинними документами.

Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача-2, уважає його протиправним, позаяк всі записи у трудових книжках серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1986 року та серії НОМЕР_2 від 10 січня 1985 року вчинені належно у відповідних полях з указаною посадою на підприємстві, із зазначеними наказами про прийняття на роботу та звільнення. Отже, ці записи повністю відповідають положенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі також Інструкція № 58). З урахуванням всіх записів у згаданих вище трудових книжках стаж роботи позивача становить понад 35 років, що з огляду на досягнутий вік у 60 років дає йому право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058.

Крім цього, позивач зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві та, своєю чергою, неналежний порядок ведення документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

У зв`язку з наведеним для захисту свого порушеного права позивач звернувся з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача-1 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-1 вказує, що заявлені до нього позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки заяву про призначення пенсії разом з доданими до неї документами він не розглядав, право на надання уточнюючих довідок протягом трьох місяців з моменту звернення із заявою про призначення пенсії не роз`яснював, клопотань про витребування відповідних документів від підприємств, установ, організацій не отримував. Тобто протиправних дій чи бездіяльності стосовно позивача відповідач-1 у спірних правовідносинах не вчиняв. Спірне рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії приймало Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, тож саме вказаний пенсійний орган належить зобов`язувати вчиняти дії, спрямовані на відновлення порушених прав позивача.

З огляду на вказане просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Позиція відповідача-2 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-2 вказує, що порядок ведення трудових книжок на підприємствах в установах і організаціях регламентувався Інструкцією від 20 липня 1974 року № 162 (яка діяла на час прийняття позивача на роботу). Згідно з абзацом першим пункту 4.1 цієї Інструкції при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція № 58.

За доданими позивачем до заяви про призначення пенсії документами до страхового стажу не зараховано такі періоди роботи:

з 02 грудня 1991 року по 11 квітня 1995 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1986 року, оскільки в трудовій книжці запис № 12 про звільнення містить розбіжності: під час звернення від 20 лютого 2023 року в пункті № 12 запис про звільнення не засвідчений підписом відповідальної особи, а під час звернення від 04 вересня 2024 року дописано підпис відповідальної особи та не засвідчено належно. Зазначений період потребує додаткового підтвердження первинними документами. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів;

з 16 лютого 1982 року по 10 листопада 1982 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10 січня 1985 року, оскільки дата видачі трудової книжки 10 січня 1985 року, тому періоди, що передують зазначеній даті, потребують додаткового підтвердження первинними документами. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів.

Страховий стаж позивача згідно з наданими документами становить 29 років 10 місяців 28 днів за необхідних 31 року.

З огляду на це позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю у нього необхідного страхового стажу.

Відповідач-2 уважає, що його поведінка у рамках спірних правовідносин не суперечать чинному законодавству України, а тому підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

З огляду на вказане просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 04 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

28 серпня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою та необхідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04 вересня 2024 року № 16, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю у нього необхідного страхового стажу.

У цьому рішенні зазначено, що вік заявника становить 60 років 0 місяців 10 днів; страховий стаж становить 29 років 10 місяців 28 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано такі періоди роботи:

з 02 грудня 1991 року по 11 квітня 1995 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1986 року, оскільки в трудовій книжці запис № 12 про звільнення містить розбіжності: під час звернення від 20 лютого 2023 року в пункті № 12 запис про звільнення не засвідчений підписом відповідальної особи, а під час звернення від 04 вересня 2024 року дописано підпис відповідальної особи та не засвідчено належно. Зазначений період потребує додаткового підтвердження первинними документами. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів;

з 16 лютого 1982 року по 10 листопада 1982 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10 січня 1985 року, оскільки дата видачі трудової книжки 10 січня 1985 року, тому періоди, що передують зазначеній даті, потребують додаткового підтвердження первинними документами. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача-2, уважаючи його протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04 вересня 2024 року № 16 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частинами першою - третьою статті 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом першим частини четвертої статті 24 Закону № 1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058 (01 січня 2004 року) види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначалися Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788).

Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми закону постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з абзацами першим, другим пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Абзацом першим пункту 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм вказує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі її відсутності, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 16 травня 2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року у справі № 577/2688/17, від 31 березня 2020 року у справі № 446/656/17, від 21 травня 2020 року у справі № 550/927/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Суд встановив, що до заяви від 28 серпня 2024 року про призначення пенсії за віком позивач додав трудову книжку серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1986 року та трудову книжку серії НОМЕР_2 від 10 січня 1985 року.

Відповідно до записів №№ 11 - 12 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1986 року позивач у період з 02 грудня 1991 року по 11 квітня 1995 року працював ливарником пластмас у кооперативі «Обрій» кооперативного союзу «Ліра», а саме:

- запис № 11: 02 грудня 1991 року, прийнятий на роботу в кооператив «Обрій» кооперативного союзу «Ліра» ливарником пластмас, розпорядження № 12 від 02 грудня 1991 року;

- запис № 12: 11 квітня 1995 року, звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України, наказ № 3-к від 11 квітня 1995 року, голова ПК «Обрій» /підпис/ Красин Н.Г.

Відповідно до записів №№ 1 - 2 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10 січня 1985 року позивач у період з 16 лютого 1982 року по 10 листопада 1982 року працював слюсарем ЦРМ «Новобиковского свеклосовхоза», а саме:

- запис № 1: 16 лютого 1982 року, прийнятий слюсарем ЦРМ «Новобиковского свеклосовхоза», наказ № 93 від 16 лютого 1982 року;

- запис № 2: 10 листопада 1982 року, звільнений з роботи у зв`язку з призовом на військову службу (п. 3 ст. 36 КЗпП УРСР), наказ № 577 від 15 листопада 1982 року, інспектор в/к /підпис/.

Отже, у трудових книжках позивача серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1986 року та серії НОМЕР_2 від 10 січня 1985 року зроблено записи про його прийняття та звільнення з роботи за спірні періоди з посиланням на відповідні накази про прийняття на роботу та про звільнення з роботи. Записи про роботу точні, чіткі, виправлень та закреслень не містять. Записи про звільнення засвідчені підписами уповноваженої особи та скріплені печаткою підприємства.

Водночас у спірному рішенні відповідач-2 покликається, зокрема на те, що в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1986 року запис № 12 про звільнення містить розбіжності: під час звернення від 20 лютого 2023 року в пункті № 12 запис про звільнення не засвідчений підписом відповідальної особи, а під час звернення від 04 вересня 2024 року дописано підпис відповідальної особи та не засвідчено належно.

Суд зазначає, що на дату вчинення відповідного запису № 12 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1986 року діяла Інструкція № 58.

Згідно з абзацом першим пункту 4.1 цієї Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як зазначено вище запис № 12 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1986 року засвідчений підписом уповноваженої особи та скріплений печаткою підприємства.

Стосовно ж твердження відповідача-2, що підпис відповідальної особи «дописано» та такий не засвідчений належно, суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, від 23 квітня 2019 року у справі № 593/1452/16-а, від 30 вересня 2021 року у справі № 300/860/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу під час призначення пенсії.

Щодо твердження відповідача-2 в оскаржуваному рішенні про те, що дата видачі трудової книжки серії НОМЕР_2 10 січня 1985 року, тому періоди, що передують зазначеній даті, потребують додаткового підтвердження первинними документами, суд зазначає, що відповідач-2, наводячи таке твердження, не посилається на жодну норму чинного законодавства України, яка б зобов`язувала позивача додатково підтверджувати первинними документами періоди роботи лише через те, що вони передують даті заповнення трудової книжки.

Суд повторює, що записи у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 10 січня 1985 року за спірний період роботи з 16 лютого 1982 року по 10 листопада 1982 року точні, чіткі, виправлень та закреслень не містять, такі вчинені з посиланням на відповідні накази про прийняття на роботу та про звільнення з роботи, тож підстави для неврахування вказаного періоду відсутні.

Суд також не може оминути й те, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, у разі виникнення сумнівів щодо достовірності поданих заявником документів, пенсійний орган наділений правом самостійного звернення до підприємств, установ, організацій, окремих осіб з метою отримання інформації, необхідної для здійснення своєї діяльності.

Однак доказів вчинення таких дій відповідачами не надано.

У аспекті цього суд наголошує, що, реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний пенсійний орган в межах наданих йому повноважень та відповідно до пенсійного законодавства повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема у спосіб отримання відповідних документів від підприємств, організацій і окремих осіб, виданих ними для оформлення пенсії, перевірки змісту і належного оформлення наданих документів, а у разі їх невідповідності вимогам законодавства, роз`яснювати такій особі її права, а також надавати строк для усунення недоліків.

Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку про те, що відповідач-2 протиправно не зарахував позивачу до його страхового стажу періоди роботи з 02 грудня 1991 року по 11 квітня 1995 року відповідно до записів №№ 11 - 12 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1986 року та з 16 лютого 1982 року по 10 листопада 1982 року відповідно до записів №№ 1 - 2 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10 січня 1985 року, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про недостатність у позивача страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком, тому оскаржуване рішення належить визнати протиправним та скасувати, а позовну вимогу в цій частині задовольнити.

Оскільки суд встановив, що відповідач-2 протиправно не зарахував позивачу до його страхового стажу періоди роботи з 02 грудня 1991 року по 11 квітня 1995 року та з 16 лютого 1982 року по 10 листопада 1982 року, то належить зобов`язати відповідача-2 вказані періоди роботи позивача зарахувати до його страхового стажу, а позовну вимогу в цій частині також задовольнити.

Що стосується вимоги про призначення пенсії суд зазначає таке.

На момент звернення за призначенням пенсії позивач досяг необхідного віку 60 років.

Страховий стаж позивача з урахуванням періодів, які відповідач-2 не заперечує (29 років 10 місяців 28 днів), та з урахуванням тих періодів, які суд зобов`язав відповідача-2 зарахувати до страхового стажу позивача, становить (за простими математичними підрахунками суду) більше необхідних 31 року.

Отже, у спірній ситуації щодо позивача одночасно виконуються всі умови, необхідні для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058, тому суд з метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача вважає за необхідне зобов`язати пенсійний орган призначити таку пенсію позивачу.

Строки призначення пенсії визначає стаття 45 Закону № 1058.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У цій справі позивач досяг пенсійного віку 18 серпня 2024 року, а за призначенням пенсії звернувся 28 серпня 2024 року, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Отже, право на отримання пенсії позивач має з 19 серпня 2024 року, тобто з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку.

Водночас підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області вчинити дії, необхідні для відновлення порушених прав позивача, відсутні, оскільки наданих позивачем документів цей пенсійний орган не досліджував, питання щодо призначення позивачу пенсії за віком не вирішував, тож прав позивача у межах спірних правовідносин не порушував. Оскаржуване рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за наслідками розгляду поданих документів приймало Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, а тому саме цей пенсійний орган як порушника прав позивача належить зобов`язати вчинити відповідні дії, необхідні для відновлення його порушених прав.

Позиція суду з цього питання узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом правил статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає з урахуванням кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська, область, 08500), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04 вересня 2024 року № 16 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 02 грудня 1991 року по 11 квітня 1995 року відповідно до записів №№ 11 - 12 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1986 року та з 16 лютого 1982 року по 10 листопада 1982 року відповідно до записів №№ 1 - 2 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10 січня 1985 року та призначити йому пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19 серпня 2024 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 03 березня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна