Справа № 373/2927/24
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 373/2927/24 Суддя (судді) першої інстанції: Я.І. Керекеза
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Парінов А.Б.

судді: Беспалов О.О.

Грибан І.О.

при секретарі судового засідання Андрейченко К.Е.

за участю учасників судового процесу:

від позивача (апелянт): Романенко Г.П. ,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просив скасувати постанову № 809 від 26 жовтня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 25500 грн. 00 коп. Провадження у справі просить закрити. Крім того, просив поновити строк звернення до суду для оскарження даної постанови, посилаючись на те, що про існування постанови позивач дізнався від матері лише 11 грудня 2024 року, коли вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження. Про винесення даної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивач не знав, оскільки він є військовослужбовцем і з 25 жовтня 2024 року перебував у рекрутинговому центрі, отримати копію постанови зміг лише 18 грудня 2024 року у відділі ДВС. Тому вважає, що строк пропущено з поважних причин.

На підтвердження вищезазначеного в частині поважності пропуску строку звернення до суду подав докази отримання 11 грудня 2024 року адресованого на його ім`я поштового відправлення із копією постанови про відкриття виконавчого провадження та супровідного листа до постанови (а.с 9-12), копію самої оскаржуваної постанови без відмітки дати її отримання, рекомендаційний лист від 25 жовтня 2024 року з клопотанням начальника Міжнародного центру НГУ про призив на військову службу позивача (а.с. 14), копію наказу від 04 листопада 2024 року про зарахування позивача з 04 листопада 2024 року на посаду водія 1-го відділення 2-го комендантського взводу комендантської роти батальйону забезпечення навчального процесу (а.с. 13).

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2024 року адміністративну справу №373/2927/24 за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Надано позивачу строк до судового засідання протягом якого останньому потрібно було надати докази поважності пропуску процесуального строку для звернення з позовом до суду.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в я кому останній просив залишити позовну заяву без розгляду в порядку застосування положень пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України, у випадку ненадання доказів поважності пропуску процесуального строку для звернення до суду з позовом.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишено без розгляду.

Суд першої інстанції, приймаючи зазначену ухвалу, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності в контексті вирішення питання поважності причин пропуску строку звернення до суду дійшов висновку, що таких доказів (належних, допустимих та достатніх) суду не надано.

Не погоджуючись з ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2025 року позивачем подано апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду, в якій ОСОБА_2 просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та матеріального права, що призвело до порушення прав позивача доступу до правосуддя.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року та 19 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та призначено справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

До залу судового засідання з`явився представник позивача (апелянта) - Романенко Г.П., підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Інші учасники, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного перегляду, до суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, мотивуючи це наступним.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 3 ст. 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, на переконання колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Також колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з цим позовом 27.12.2024 року. Одночасно ним подано клопотання стосовно поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом.

На підтвердження викладених обставин в частині поважності пропуску строку звернення до суду подав докази отримання 11 грудня 2024 року адресованого на його ім`я поштового відправлення із копією постанови про відкриття виконавчого провадження та супровідного листа до постанови (а.с 9-12), копію самої оскаржуваної постанови без відмітки дати її отримання, рекомендаційний лист від 25 жовтня 2024 року з клопотанням начальника Міжнародного центру НГУ про призив на військову службу позивача (а.с. 14), копію наказу від 04 листопада 2024 року про зарахування позивача з 04 листопада 2024 року на посаду водія 1-го відділення 2-го комендантського взводу комендантської роти батальйону забезпечення навчального процесу (а.с. 13).

На виконання ухвали суду від 30.12.2024 року доказів поважності пропуску процесуального строку для звернення з позовом до суду в наданий судом строк від позивача не надходило.

У Постанові від 29листопада 2024 року у справі №120/359/24 Верховний Суд сформував наступний правовий висновок щодо застосування положень статей 122 та 123 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку у яких пов`язаний саме з призовом по мобілізації до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна:

Проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:

1. Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

2. Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.

3. Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.

4. Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.

5. Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Колегія суддів погоджується з висновками викладеними в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції стосовно такого.

Позивач 24 жовтня 2024 року особисто був повідомлений про день та час розгляду відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (особистий підпис в протоколі, повідомлення під відеозапис (відеозапис надано відповідачем до відзиву на позов), при цьому йому було роз`яснено наслідки неявки та строк оскарження постанови за справою про адміністративне правопорушення (вбачається з відеозапису);

На військовій службі рахується з 04 листопада 2024 року (наказ про зарахування), належних та допустимих доказів перебування його на військовій службі з 25 жовтня 2024 року суду не надано, при цьому рекомендаційний лист з проханням про зарахування позивача на військову службу, який датований 25 жовтням 2024 року, таким доказом не може бути.

Позивач не надав жодного доказу на підтвердження часу отримання оскаржуваної постанови, однак був обізнаний про її винесення 26 жовтня 2024 року, оскільки був належним чином повідомлений про розгляд питання про притягнення його до адміністративної відповідальності.

В той же час, колегія суддів зазначає відповідаючи на доводи апеляційної скарги, що місце дислокації військової частини, до списків особового складу якої зарахований позивач (с. Старе від м. Переяслав, де проживає позивач та де знаходиться Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд, знаходиться за 36 км), відсутністю у позивача статусу УБД, той факт що позивач не перебував у віддалених та небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, не брав участь у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях, на переконання суду у сукупності з встановленим вище є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 31.03.2021 по справі №240/12017/19 зауважено, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого строку. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

З наведених норм вбачається, що за загальним правилом, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Колегія суддів зазначає про те, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 340/1019/19).

Оцінюючи доводи апелянта про дотримання строку звернення до суду з вказаним позовом, колегія суддів дійшла висновку, про пасивну поведінку позивача, що свідчить про не дотримання останнім строку звернення до суду з урахуванням наявної можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

В той же час, колегія суддів зазначає, що місце дислокації військової частини, до списків особового складу якої зарахований позивач (с. Старе від м. Переяслав, де проживає позивач та де знаходиться Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд, знаходиться за 36 км), відсутністю у позивача статусу УБД, той факт що позивач не перебував у віддалених та небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, не брав участь у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях, на переконання суду у сукупності з встановленим вище є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду.

Враховуючи зазначені обставини справи, на думку колегії суддів, ОСОБА_2 з 26.10.2024 був обізнаним про існування (прийняття відносно нього) 26.10.2024 постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП. Проте, своєчасних заходів щодо її оскарження не вживав.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів наявності об`єктивних причин неможливості звернення до суду визначений Законом строк позивачем не надано, відповідних та достатніх обґрунтувань не наведено.

Стосовно доводів апелянта щодо неотримання постанови у паперовій формі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.286 КАС України, строк звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності обчислюється з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а у випадку відсутності у особи відповідної інформації з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Як вже було зазначено колегією суддів, поняття «повинна була дізнатись», використане у КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавець визнав строк у десять днів достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Отже, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Оскільки матеріали справи, вказують, що позивач був обізнаний про прийняття оскаржуваної постанови, об`єктивних причин, які позбавляли позивача можливості звернення до суду протягом встановленого строку не встановлено, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що поважною причиною пропуску строку звернення до суду є неотримання оскаржуваної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, оскільки позивачем не було наведено достатніх підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які б свідчили про поважність причин пропуску такого строку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

За викладених обставин, відповідно до вимог ч.4 ст.123 КАС України, суд першої інстанції обґрунтовано позовну заяву залишив без розгляду.

Інша частина доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегією суддів враховується, що, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції із дотриманням норм процесуального права, а тому, підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан

(повний текст судового рішення виготовлено 04 березня 2025 року)