Справа № 640/3165/22
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3165/22 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

за участю секретаря Барміної Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації, Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційними скаргами Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації (відповідач-1), Департамент територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (відповідач-2), Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідач-3), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Київської міської державної адміністрації, Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- зобов`язати Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунальне підприємство «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) невідкладно здійснити демонтаж воріт, що перекрили в`їзд на АДРЕСА_1;

- стягнути солідарно із Київської міської державної адміністрації, Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь позивача 1 000 000 грн у якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Київської міської державної адміністрації, Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо не монтажу воріт, що перекрили в`їзд на АДРЕСА_1.

Зобов`язано Департамент територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунальне підприємство «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснити демонтаж воріт, що перекрили в`їзд на АДРЕСА_1.

Стягнуто із Київської міської державної адміністрації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Стягнуто із Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Стягнуто із Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачами подано апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційних скаргах, зокрема, зазначено, що судом першої інстанції не надано належної оцінки стосовно вжиття дій направлених на виконання відповідачем-3 рішення/доручення від 23.10.2021 № 064-6667 - виїзд 29.12.2021, 28.12.2022 та 26.05.2023 працівників відповідача-3 на місце демонтажу та неможливість вчинення відповідних дій у зв`язку з блокуванням об`єкту та під`їзних шляхів автомобілями і невідомими особами, що підтверджується складеними актами та прибуттям працівників поліції на місце демонтажу. Вказано, що працівники відповідача-3 не мають повноважень для застосування сили стосовно людей/ засобів які перешкоджають проведенню демонтажу відповідного об`єкта.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без позивача.

Представники відповідачів в судовому засіданні просили задовольнити вимоги апеляційних скарг, а спірне рішення суду першої інстанції скасувати, відмовивши в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки відповідачі у своїх апеляційних скаргах оскаржують судове рішення у частині задоволених позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивачу на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 .

У період із 10 липня 2020 року по 19 липня 2020 року невідомі особи встановили на в`їзді на АДРЕСА_1 металеві ворота, які повністю перегородили дорогу та унеможливили проїзд до будинку позивача.

Позивач звернувся до Департаменту міського благоустрою з заявою про демонтаж незаконного елементу благоустрою від 10.07.2020, до якої долучив фотографії, що підтверджують виконання робіт.

21.07.2020 позивач звернувся зі скаргою щодо демонтажу воріт до Голови Дарницької РДА.

22.07.2020 представником відділу контролю за благоустроєм та охорони навколишнього природного середовища Дарницької РДА було проведено перевірку правомірності встановлення воріт за адресою АДРЕСА_1 та складено припис №42, яким запропоновано надати протягом 3 днів проектно-дозвільну документацію на виявлений елемент благоустрою.

Представником КП "Київблагоустрій" проведено перевірку правомірності встановлення воріт за вказаною адресою та складено припис №2019551 від 11.08.2020, яким запропоновано надати власнику тимчасової огорожі протягом 3 днів проектно-дозвільну документацію на виявлений елемент благоустрою.

У зв`язку з невиконанням вимог припису Департаментом прийнято рішення про демонтаж виявленого елемента благоустрою та надано доручення КП "Київблагоустрій" №064-5086 від 17.09.2020.

За скаргами позивача та інших мешканців АДРЕСА_1 протиправно встановлені ворота були частково демонтовані 4 листопада 2020 року КП «Київблагоустрій» шляхом демонтажу розсувної частини воріт із залишенням всіх інших елементів, що підтверджується заявою позивача від 10 липня 2020 року до Департаменту благоустрою, скаргою позивача від 21 липня 2020 року до КМДА та Дарницької РДА у м. Києві, приписом від 22 липня 2020 року № 06/42, листами Дарницької РДА у м. Києві від 24 липня 2020 року, від 19 серпня 2020 року, приписом від 11 серпня 2020 року № 2019551, скаргою позивача до КМДА від 26 травня 2020 року, скаргою позивача до Департаменту благоустрою від 26 серпня 2020 року, листами Департаменту благоустрою від 4 вересня 2020 року, від 11 вересня 2020 року, від 25 вересня 2020 року, скаргами позивача до КМДА від 21 жовтня 2020 року, листом Департаменту благоустрою від 9 жовтня 2020 року, листом Дарницької РДА у м. Києві від 2 листопада 2020 року.

9 травня 2021 року АДРЕСА_1 була знову перекрита такими ж металевими воротами, на тому ж самому місці і на ті ж самі механізми, що і раніше, що знову унеможливило проїзд дорогою.

11.05.2021 позивач подав заяву до відповідача-2 та Дарницької РДА у м. Києві, у якій просив демонтувати незаконні ворота.

21.05.2021 інспектором відділу контролю за благоустроєм та охорони навколишнього природного середовища Дарницької РДА у м. Києві було винесено новий припис № про демонтаж споруди її власником протягом 3 днів.

24.05.2021 листом Дарницької РДА у м. Києві було повідомлено позивача про невиконання припису № від 21.05.2021 та про внесення інформації до електронної бази КП «Київблагоустрій» для включення протиправної споруди до графіку демонтажу.

24.06.2021 позивач надіслав відповідачу-1 скаргу щодо бездіяльності відповідача-2 та просив у найкоротші строки провести демонтаж повторно встановлених незаконно воріт, у т.ч. запропонував оплатити такі роботи, для чого надати реквізити для оплати позивачем виконання робіт комунальними службами.

У відповідь на свою скаргу від 24.06.2021, позивач отримав листа від відповідача-2 від 26.07.2021, яким було повідомлено позивача про вжиття відповідачем-2 заходів відповідно до Правил благоустрою міста Києва.

У відповідь на скаргу позивача від 16.07.2021, позивач отримав листа від відповідача-2 від 29.07.2021, яким було повідомлено позивача про звернення відповідача-2 до Департаменту земельних ресурсів міста Києва (КМДА) для проведення перевірки і зазначено, що після отримання відповіді відповідач-2 буде вживати заходи відповідно до Правил благоустрою міста Києва.

Позивач отримав копію листа Департаменту земельних ресурсів міста Києва (КМДА) від 30.08.2021, що був адресований відповідачу-2. Листом повідомлялось, що на виконання доручення заступника голови КМДА Оленича П.С. від 25.08.2021 та від 26.08.2021 Департаментом розглянуто звернення позивача від 16.07.2021 та від 24.06.2021 і встановлено, що земельна ділянка, на якій збудовані ворота, належить до комунальної форми власності і жодні рішення про надання цієї земельної ділянки іншим особам у власність чи користування не приймались.

09.09.2021 відповідач-2 листом повідомив позивача про отримання ним інформації від Департаменту земельних ресурсів міста Києва (КМДА) та про вжиття відповідачем-2 заходів відповідно до Правил благоустрою міста Києва.

21.09.2021 позивач надіслав чергову скаргу відповідачу-1 про бездіяльність відповідача-2 та просив відповідача-1 у найкоротші строки провести демонтаж протиправно встановлених воріт.

07.10.2021 та 18.10.2021 відповідач-2 листами повідомив позивача про те, що рішення про демонтаж воріт відповідачем-2 ще не прийняте.

23.10.2021 у зв`язку з невиконанням припису від 21.05.2021 №, Департамонтом прийнято рішення про демонтаж виявленого елемента благоустрою та надано доручення КП "Київблагоустрій" №064-6667 від 23.10.2021 про демонтаж протиправно встановлених воріт по АДРЕСА_1.

29.12.2021 на виконання доручення від 23.10.2021 Департаменту, здійснено виїзд комісії в складі представників Департаменту та КП "Київблагоустрій" для демонтажу воріт, проте демонтаж не відбувся у зв`язку з блокуванням об`єкту та під`їзних шляхів автомобілями і невідомими особами, про що складено Акт не проведення демонтажу та зроблені фотознімки.

28.12.2021 на виконання доручення від 23.10.2021 Департаменту, повторно здійснено виїзд комісії в складі представників Департаменту та КП "Київблагоустрій" для демонтажу воріт, проте демонтаж не відбувся у зв`язку з блокуванням об`єкту та під`їзних шляхів автомобілями і невідомими особами, про що складено Акт не проведення демонтажу та зроблені фотознімки.

15.12.2021 позивач направив відповідачам 1, 2 досудову вимогу, якою пропонував добровільно відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану їх бездіяльністю, а також вкотре вимагав невідкладно демонтувати незаконні ворота, які створюють загрозу для життя і здоров`я людей, порушують конституційні права і свободи позивача.

05.01.2022 відповідач-2 листом повідомив позивача про те, що він не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди.

01.07.2022 та 07.03.2023 позивач знову звернувся до Департаменту зі скаргами щодо невиконання доручення щодо демонтажу воріт, на що отримано відповіді, що демонтаж буде здійснено виходячи з виробничих можливостей підприємства.

Вважаючи такі дії та бездіяльність відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заходи щодо демонтажу воріт, визначені у приписі відповідача-2 №2019551 від 11.08.2020 відповідачами не вжиті, що вказує на допущення останніми протиправної бездіяльності, яка полягає у невжитті заходів щодо демонтажу незаконно встановленого об`єкту благоустрою. Крім того, вказано, що відповідачами не доведено, що такі протиправні дії не викликали у позивача психічне напруження у зв`язку з очікуванням дієвих рішень, розчарування в діяльності суб`єктів владних повноважень та додаткове психічне напруження.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини 1 статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (Закон № 2807-IV) визначено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Згідно з ст.10 Закону № 2807-IV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: 1) забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 2) організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях; 3) організація місць відпочинку для населення; 4) затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів; 5) здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; 6) визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою; 7) визначення графіків роботи зовнішнього освітлення території; 8) визначення на об`єктах благоустрою місць розміщення громадських вбиралень; 9) залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 10) визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою; 11) визначення в установленому порядку розміру відшкодувань юридичними та фізичними особами за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, спричинені порушенням законодавства у сфері благоустрою та охорони навколишнього природного середовища; 12) інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 13) участь у проведенні щорічного всеукраїнського конкурсу «Населений пункт найкращого благоустрою і підтримки громадського порядку»; 14) видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.40 Закону № 2807-IV самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Для здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, виконанням Правил благоустрою території населеного пункту, в тому числі організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, утримання в належному стані закріплених за підприємствами, установами, організаціями територій, сільські, селищні, міські ради можуть утворювати інспекції з благоустрою населених пунктів.

Самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється шляхом: 1) проведення перевірок території; 2) розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян; 3) участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій; 4) подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту.

У розумінні Закону України «Про благоустрій населених пунктів» дії з демонтажу елементів благоустрою є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту (демонтаж - це роботи щодо відновлення об`єкту благоустрою території).

Відповідно до п. 5 Положення про Департамент здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням території міста Києва, основними завданнями Департаменту є, зокрема: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері благоустрою на території міста Києва; профілактика запобігання правопорушенням у сферах благоустрою міста Києва та надання житлово-комунальних послуг; притягнення винних до адміністративної відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів; забезпечення реалізації державної політики у сферах благоустрою та охорони праці на території Києва; сприяння розвиткові та поліпшенню стану благоустрою міста Києва; виконання функцій інспекції з благоустрою; здійснює у встановленому порядку заходи щодо очищення території міста та об`єктів благоустрою від самовільно розміщених (встановлених) тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, в тому числі для провадження підприємницької діяльності, малих архітектурних форм, елементів об`єктів благоустрою, рекламних носіїв, гаражів, збірних конструкцій, які встановлюються без улаштування заглибленого фундаменту, елементів благоустрою тощо; надає доручення на демонтаж (переміщення) самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, в тому числі для провадження підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, елементів об`єктів благоустрою, рекламних носіїв, гаражів, збірних конструкцій, які встановлюються без улаштування заглибленого фундаменту, безхазяйного майна, покинутих будівельних матеріалів і конструкцій.

Виносить приписи з вимогою усунення порушень Закону України "Про благоустрій населених пунктів" і Правил благоустрою м. Києва та приймає рішення про демонтаж самовільно розміщених елементів об`єктів благоустрою.

Пунктами 2.1 та 2.2 Статуту комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) затвердженого розпорядженням Київська міська державна адміністрація, від 21.02.2007 № 167 встановлено, що підприємство є юридичною особою, здійснює свою господарську діяльність на засадах повної самостійності, діє на принципах повного господарського розрахунку, веде бухгалтерський облік, статистичну звітність у порядку, встановленому законодавством України, набуває майнових та особистих немайнових прав, несе відповідні обов`язки, укладає угоди (договори, контракти) з юридичними та фізичними особами як в Україні, так і за її межами у встановленому законодавством порядку, виступає позивачем та відповідачем у суді, господарському та третейському суді від свого імені, має закріплене майно, поточний та інші рахунки в установах банків, казначейства, печатки з власним найменуванням, штампи, затверджені в установленому порядку, фірмовий знак чи знак обслуговування, бланки з власними реквізитами та інші атрибути. Підприємство підпорядковане Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) з питань, визначених чинним законодавством та цим Статутом.

Згідно з підпунктом 3.2.6 пункту 3.2 вказаного Статуту предметом діяльності Підприємства є, зокрема, демонтаж, перевезення та зберігання безхазяйного майна (кіосків, павільйонів, гаражів, рекламоносіїв, залишків будівельних матеріалів, автомобілів та ін.) та самовільно розміщених об`єктів, що порушують правила благоустрою міста.

Частиною першою та пунктом 7 частини другої статті 34 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" встановлено, що правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Підпунктом 19.1.1 пункту 19.1 розділу ХІХ Правил благоустрою міста Києва затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 контроль за станом благоустрою міста, а також контроль за дотриманням та здійсненням заходів, спрямованих на виконання вимог Закону України "Про благоустрій населених пунктів", цих Правил здійснюється Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (наразі це Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради) яке виконує функції інспекції з питань благоустрою в м. Києві, та управліннями (відділами) контролю за благоустроєм виконавчих органів районних у м. Києві рад (районних у м. Києві державних адміністрацій), а також Головним управлінням МВС України в м. Києві, іншими структурними підрозділами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в межах наданих повноважень, комунальними підприємствами, установами та організаціями, які несуть відповідальність за належне утримання об`єктів благоустрою.

Згідно з підпунктом 19.2.1 пункту 19.2 розділу ХІІІ вказаних Правил уповноважені працівники Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) мають право залучати спеціалістів структурних підрозділів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), комунальних підприємств, установ та організацій, об`єднань громадян (за погодженням з їхніми керівниками) для розгляду питань у сфері благоустрою території міста, вносити приписи з вимогою усунення порушень Закону України "Про благоустрій населених пунктів" і цих Правил, складати протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Уповноважені працівники районних управлінь (відділів) контролю за благоустроєм виконавчих органів районних у м. Києві рад (районних у м. Києві державних адміністрацій) мають право вносити приписи з вимогою усунення порушень Закону України "Про благоустрій населених пунктів" і цих Правил, складати протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.п. 20.1.12 п. 20.1 розділу XX Правил у разі необхідності та з метою забезпечення громадського порядку під час проведення демонтажу Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звертається до органів міліції, які відповідно до своїх обов`язків: - подають у межах наданих прав допомогу представникам державних органів у здійсненні їх законної діяльності, якщо їм чиниться протидія або загрожує небезпека з боку правопорушників; - встановлюють особу порушника, якщо особа не відома; - проводять затримання особи, яка чинить опір; - проводять вилучення товарної маси та беруть її під охорону до встановлення особи порушника.

У разі протидії проведенню робіт з елементів благоустрою або примусового переміщення автотранспортних засобів до винних осіб застосовуються заходи адміністративної, цивільної чи кримінальної відповідальності у відповідності до чинного законодавства.

Отже, Департаментом територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) здійснюється контроль за станом благоустрою міста, а також контроль за дотриманням та здійсненням заходів, спрямованих на виконання вимог Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та Правил благоустрою міста Києва затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051. До його повноважень, зокрема, віднесено: видання припису власнику (користувачу або особі, яка здійснила розміщення (встановлення)) самовільно розміщених елементів благоустрою з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу, який має бути виконаний протягом 3-х днів з дня його отримання; вжиття щодо демонтажу самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі у разі якщо власники (користувачі або особи, які здійснили розміщення (встановлення)) відповідної малої архітектурної форми/ тимчасової споруди не здійснили демонтаж в строки, зазначені в приписі. При цьому Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради підпорядковується Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київблагоустрій" предметом діяльності якого зокрема є демонтаж, перевезення та зберігання самовільно розміщених об`єктів, що порушують правила благоустрою міста.

Так, положеннями чинного законодавства не встановлено строки, в які Департаментом та Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київблагоустрій" має бути здійснено демонтаж самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності.

Як слідує з матеріалів справи, за скаргами позивача та інших мешканців АДРЕСА_1 протиправно встановлені ворота були частково демонтовані 04.11.2020 Комунальним підприємством Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), шляхом демонтажу розсувної частини воріт із залишенням всіх інших елементів.

Суд першої інстанції вірно вказав, що доручення відповідача-2 №064-5086 від 17.09.2020, не було виконане відповідачем-3 у повному обсязі.

Підставою невиконання вказаного рішення відповідачі зазначають, що конструкція не була демонтована у зв`язку з блокуванням об`єкту автомобілями та під`їзних шляхів невідомими особами.

Таким чином, обґрунтованими є доводи позивача стосовно того, що заходи щодо демонтажу воріт, визначені у приписі відповідача-2 №2019551 від 11.08.2020 відповідачами належно не вжиті, що вказує на допущення останніми протиправної бездіяльності, яка полягає у невжитті заходів щодо демонтажу незаконно встановленого об`єкту благоустрою.

Колегія суддів погоджується з тим, що вчинення державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до конституційно-правової відповідальності.

При цьому, як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Суд апеляційної інстанції відхиляє твердження відповідачів стосовно того, що чинним законодавством не передбачено строки виконання демонтажу елементів самовільно розміщених воріт, оскільки незважаючи на те, що хоча цей строк і не визначений чинним законодавством, у будь-якому випадку цей строк має бути розумним та його відсутність на законодавчому рівне не може бути поважною причиною для його невиконання.

Крім того, у п.74 рішення Європейського Суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" суд звернув увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що "…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…".

Тобто, виходячи з принципу "належного урядування", державні органи зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №810/3131/17, від 05 лютого 2019 року у справі №826/11314/17, від 23 липня 2020 року у справі №560/3519/18 та від 16 березня 2021 року у справі №640/7145/19, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Держава має дотримуватись принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

В контексті викладеного, судом попередньої інстанції вірно вказано, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Київської міської державної адміністрації, Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та зобов`язання Департамент територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунальне підприємство «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснити демонтаж воріт, що перекрили в`їзд на АДРЕСА_1, підлягають задоволенню.

В частині вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, то неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Так, вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем в доводах апеляційної скарги належним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідачів із заявами та скаргами починаючи з 2020 року щодо демонтажу незаконно встановлених металевих воріт, що перешкоджають заїзду на вулицю та відповідачі визнали той факт, що ворота підлягають демонтажу, однак не демонтовані через перешкоджання сторонніми особами.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Поряд з цим, колегія суддів враховує, що розмір морального відшкодування у співвідношенні з тривалістю спірних правовідносин, судовим розглядом та незручностями, яких зазнав позивач є співмірним, та не завищений судом першої інстанції.

Натомість, як вірно зауважено, відповідачами не доведено, що такі протиправні дії не викликали у позивача психічне напруження у зв`язку з очікуванням дієвих рішень, розчарування в діяльності суб`єктів владних повноважень та додаткове психічне напруження, викликане з тривалим не вирішенням його питання.

Таким чином, суд першої інстанції цілком обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .

Посилання апеляційних скарг зазначені вище висновки не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновку суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, та не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального або процесуального права.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови складено 04.03.2025.