Справа № 583/5562/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 р.Справа № 583/5562/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Савєльєва А.І., м. Охтирка, по справі № 583/5562/24

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Сумській області , Старшого лейтенанту поліції УПП в Сумській області Федіна Романа Миколайовича , Департаменту патрульної поліції

про адміністративне правопорушення (в порядку ст. 286 КАС України),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції, департаменту патрульної поліції України, Старшого лейтенанта поліції УПП в Сумській області інспектора першого взводу першої роти першого батальйону Федіна Романа Миколайовича, в якому просив суд:

скасувати постанову старшого лейтенанта поліції УПП в Сумській області Федіна Р.М. ЕНА № 3287469 від 18.10.2024, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 грудня 2024 року по справі №583/5562/24 позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову старшого лейтенанта поліції УПП в Сумській області Федіна Романа Миколайовича ЕНА № 3287469 від 18.10.2024 року, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Сумській області судовий збір в розмірі 484 гривень 84 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважаючи оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що факт порушення позивачем встановленого обмеження руху в населеному пункті зафіксовано приладом TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС 000557). Провадження в справі про адміністративне правопорушення зафіксовано на цифрову нагрудну відеокамеру Motorola Solutions моделі Video Badge VB-400 VB-440-64-KF-N №470841, №471933. Вказані відеозаписи та фотокартки долучені до відзиву на позовну заяву та направлені до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , рішення підлягає зміні щодо мотивів та підстав його прийняття , виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 жовтня 2024 року інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області старшим лейтенантом поліції Федіним Романом Миколайовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 3287469 стосовно ОСОБА_1 .

Оскільки із зазначеною постановою ОСОБА_1 не погоджується, вважає її протиправною, то звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», відеозапис з нагрудної камери поліцейського не може бути доказом порушення ПДР, оскільки не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а також, порушено право позивача скористатись правовою допомогою.

Колегія суддів частково погоджується з зазначеним висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР).

Пунктом 1.9. розд. 1 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 1.3 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР України), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У відповідності до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з матеріалами справи, постановою серії ЕНА № 3287469 від 18.10.2024 встановлено, що 18.10.2024 о 08:54 м. Тростянець, вул. Шевченка, 120, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Fabia ВМ3979АF в населеному пункті позначеному д.з. 5.49 рухався зі швидкістю 91 км/год, що на 41 км/год перевищує дозволену, що зафіксовано на приладі вимірювання швидкості TRUCAM LTІ 20/20, ТС000557, чим порушив п. 12.4 ПДР порушення швидкісного режиму в населених пунктах.

На підтвердження обставин справи, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано відеозаписи з нагрудної камери поліцейського та фотознимки.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що порушення, визначеного п.12.4 ПДР України, обмеження швидкості руху зафіксовано відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000557).

Так, на підтвердження обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем надано до суду відеозапис та фото з місця події, а також свідоцтво про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки, експертні висновки та інші документи щодо використання приладу TruCАМ LTI 20/20 (серійний номер ТС000557).

З приводу доводів позивача про те, що використання приладу TruCАМ здійснювалось інспектором в ручному режимі, варто зазначити, що лазерний вимірювач TruCАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, та, крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCАМ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювання швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

Лазерний вимірювач швидкості TruCАМ LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Під час вимірювання швидкості руху, поліцейський виконує наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискає спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і здійснює запис.

Отже, використання приладу TruCАМ відбувається у автоматичному режимі як у мобільному, так і у статичному положенні, а тому користування приладом у ручному режимі не є порушенням.

Крім того, в матеріалах справи міститься експертний висновок Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 18.09.2024 №04/04/02-15478/ВН, виданий Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому зазначено, що в об`єкті експертизи правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування АЕS, визначений п. 5.2 ДСТУ ІSO/SEC 18033-3:2015. Дія експертного висновку поширюється на зразки об`єкта експертизи, із заводськими номерами, зокрема, ТС000557; копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки №22-01/29404.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що прилад TruCam LTI 20/20 міг бути застосований поліцейським в ручному режимі для виявлення та фіксування правопорушення, описаного в оскаржуваній постанові.

Враховуючи вказане, вищевикладене спростовує висновки суду першої інстанції про неможливість використання приладу вимірювання швидкості автотранспортних засобів TruCAM в ручному режимі.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач неодноразово заявляв усне клопотання скористатись правом на правову допомогу, однак відповідачем не вжито жодних дій щодо надання можливості позивачу реалізувати своє право на отримання такої допомоги, що свідчить про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, виходячи з наступного.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З вказаного вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. При цьому, на відповідача не покладаються обов`язок щодо забезпечення позивача юридичною допомогою.

В позовній заяві позивач зазначає, що інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Як встановлено з відеозапису водієм неодноразово заявлялось клопотання до працівника поліції про забезпечення його адвокатом у відповідь на вказане, поліцейським було надано пояснення, що позивач має право забезпечити себе адвокатом.

Однак, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою шляхом запрошення адвоката на місце розгляду справи, не звертався до працівників поліції з клопотанням про перенесення розгляду справи на інший день щоб реалізувати своє право скористатися юридичною допомогою адвоката.

Враховуючи вказане, доводи позивача щодо неможливості скористатися правовю допомогою є необґрунтованими.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність постанови серії ЕНА № 3287469 від 18.10.2024 року, з наступних мотивів та підстав.

В матеріалах справи наявний фотознімок, здійснений приладом TruCАМ LTI 20/20 (серійний номер ТС000557), на якому зафіксовано автомобіль, що рухався зі швидкістю 91 км/год., при цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що з останнього неможливо встановити номер транспортного засобу, марку автомобіля та особу водія.

Крім того, з наданого відеозапису не можливо ідентифікувати державний номерний знак та у зв`язку з нечітким його відображенням неможливо встановити, що саме транспортний засіб позивача рухався зі швидкістю 91 км/год.

Тобто, наведені фото та відео матеріали з засобу TruCam достеменно не вказують на скоєння позивачем адміністративного правопорушення, які є єдиними доказами свідчення перевищення обмеження швидкості руху у населеному пункті.

Крім того, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського не може бути доказом порушення ПДР, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення постанови.

Аналізуючи докази у справі, а саме вище зазначені відеозаписи та фотознімки, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апелянтом не доведено порушення саме ОСОБА_1 п. п. 12.4 Правил дорожнього руху, оскільки з наданого відеозапису неможливо ідентифікувати автомобіль, оскільки реєстраційний номер автомобіля на відеозаписі та фотознімку чітко не відображений.

Отже, наявність події адміністративного правопорушення, яка виявилась у перевищенні позивачем дозволеної швидкості для руху у населеному пункті на 41 км/год, як обов`язкової умови притягнення особи до адміністративної відповідальності, не підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами спростовується наявність складу адміністративного порушення у діях позивача, які визначені у постанові інспектора та відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що за відсутності доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення вказаного у постанові серії ЕНА № 3287469 від 18.10.2024 року суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3287469 від 18.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, складену за ч. 1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведене не було враховано судом першої інстанції , тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивів та підстав його прийняття.

Пунктом 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.12.2024 по справі № 583/5562/24 змінити частково в частині мотивів та підстав задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.12.2024 по справі №583/5562/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій