Справа № 583/6360/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 р.Справа № 583/6360/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Сидоренко Р.В., м. Охтирка, Ахтырський, Сумська, 42700, по справі № 583/6360/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі по тексту відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 2894/2024 від 10.12.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 і закрити провадження у справі.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 січня 2025 року у справі № 583/6360/24 позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 січня 2025 року у справі № 583/6360/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем приведено посилання на помилковість висновків суду першої інстанції про доведеність вини позивача у порушенні частини третьої статті 210-1 КУпАП, адже на думку позивача, відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем відповідного адміністративного правопорушення. Відтак, позивачем зауважено, що він з 28.05.1996 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 . 05 грудня 2024 року позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою оформлення відстрочення від призову під час мобілізації за пунктом 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а вже 10.12.2024 позивачу повідомили що ним вчинено правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Більш того, на переконання позивача, у випадку якщо Міністерство оборони України, як держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може отримати відомості про особу, шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами, то особу не можу бути притягнуто до відповідальності за неповідомлення таких відомостей. Таким чином, позивач вказує, що відповідачем не надано суду допустимих та належних доказів порушення позивачем норм закону, у зв`язку з чим суд першої інстанції повинен був позовні вимоги задовольнити.

Відповідач своїм правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог поданої позивачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 28 травня 1996 року перебуває на військовому обліку в другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_1 ), як військовозобов`язаний про що міститься відмітка у військовому квитку серії НОМЕР_1 .

10 грудня 2024 року позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_6 для оформлення відстрочки від призову під час мобілізації за п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (як особа, яка має одного із своїх батьків з інвалідністю І чи II групи та які потребують постійного догляду).

10 грудня 2024 року оператором відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_3 був складений відносно ОСОБА_1 протокол №2894/2024 від 10.12.2024 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України, відповідно до якого 10.12.2024 о 10.00 год. встановлено факт порушення вимог абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» вчинене громадянином ОСОБА_1 , який протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України від 06.05.2024 № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» не уточнив свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, вчинене в особливий період.

При цьому, ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, визначені ст. 268 КпАП, доведено зміст ст. 63 Конституції України. У вказаному протоколі наявне письмове пояснення по суті: «Я, ОСОБА_1 , своєчасно не оновив дані у зв`язку з лікуванням батька та через інвалідність матері».

Із змісту протоколу встановлено також, що ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: 10.12.2024 о 10.30 год. в кабінеті № 18.

10 грудня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 та винесено постанову №2894/2024 про накладення адміністративного стягнення штрафу в розмірі 17000 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпАП України.

Відповідно до даної постанови 10.12.2024 о 10.00 год. встановлено факт порушення вимог абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» вчинене громадянином ОСОБА_1 , який протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України від 06.05.2024 № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» не уточнив свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, вчинене в особливий період.

13 грудня 2024 року після винесеної відносно ОСОБА_1 постанови, останній обновив дані в додатку «Резерв+», де останньому надано відстрочку до 07.05.2025.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 має матір ОСОБА_5 , та мав батька ОСОБА_6 .

Згідно протоколу лікарсько-консультативної комісії №40 від 12 лютого 2024 року КНП Великописарівський центр первинної медико-санітарної допомоги» матері позивача - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 , із 12 лютого 2024 року визначено по стану здоров`я потребу в сторонньому догляді.

Згідно довідки МСЕК серія 12ААГ №765442 від 05.09.2024 та рішення відділу соціального захисту населення Великописарівської селищної ради №17 про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 14.11.2024 матір позивача - ОСОБА_5 , є особою з інвалідністю (друга група по зору) та потребує постійного стороннього догляду.

У батька позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , починаючи з травня 2024 року було виявлено захворювання лівої легені гр. II стадія IV. В зв`язку з чим перебував на лікуванні, що підтверджується наступними документами: випискою з медичної карти стаціонарного хворого №5779 відділення виписки з Інфекційного КНП Охтирської міської ради «Охтирська ЦРЛ» від 05.06.2024 (період перебування на стаціонарному лікуванні 20.05.2024 - 05.06.2024); результатами рентгенівської комп`ютерної томографії КНП ОМР «Охтирська центральна районна лікарня» від 03.06.2024; консультативними висновками спеціаліста КНП Сумської обласної клінічної лікарні від 10.06.2024; результатами комп`ютерної томографії КНП Охтирської міської ради «Охтирська центральна районна лікарня» від 25.09.2024; результатами комп`ютерної томографії КНП Охтирської міської ради «Охтирська центральна районна лікарня» від 01.11.2024; результатами ехо-кардіологічного дослідження КНП Охтирської міської ради «Охтирська центральна районна лікарня» від 14.10.2024; результатами ультразвукового дослідження КНП Охтирської міської ради «Охтирська центральна районна лікарня» від 10.10.2024; випискою КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний онкологічний центр» від 28.10.2024 (період лікування 21.10.2024 по 28.10.2024); випискою з медичної карти стаціонарного хворого №11569 КНП Охтирської міської ради «Охтирська ЦРЛ» від 06.11.2024 (період лікування 28.10.2024 - 06.11.2024 ).

Батько позивача ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується довідкою про причину смерті №18 від 12.11.2024 та копією свідоцтва про смерть від 12.11.2024.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтована, тобто прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до частини першої статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною третьою статті 210-1 КУпАП визначено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тобто вказана норма відсилає до інших нормативно-правових актів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а загальні засади проходження в Україні військової служби закріплені в Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:

- військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

- резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;

- військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;

- військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;

- особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

За приписами вимог абзацу 7 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Отже, враховуючи вимоги абзацу 7 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», всі військовозобов`язані, окрім тих що відносяться до абзаців 2-6 частини третьої вказаної норми, зобов`язані протягом 60 днів уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Відповідно до частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Приведені вище положення, зокрема, абзацу 7 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у редакції Закону №3633-ІХ від 11.04.2024, набрали свою силу 15 травня 2024 року.

Поряд з цим, за положеннями пункту 1 частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX (надалі Закон № 3633-IX), зокрема, визначено, що під час дії Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 3 березня 2022 року № 2105-IX:

- громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані:

- у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Отже, вищезазначені норми законодавства передбачають три шляхи, яким громадяни України, які перебувають на території України та які перебувають на військовому обліку, повинні були уточнити свої персональні дані з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно), а саме: через центр надання адміністративних послуг, електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

При цьому, останній день вказаного 60-денного строку для уточнення облікових даних припадав на 16.07.2024.

Як встановлено колегією суддів з протоколу про адміністративне правопорушення №2894/2024, складеного 10 грудня 2024 року оператором відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_3 (а.с. 10-11 том 1) відносно ОСОБА_1 , про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України, 10.12.2024 о 10.00 год. встановлено факт порушення ОСОБА_1 вимог абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» вчинене громадянином ОСОБА_1 , який протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України від 06.05.2024 № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» не уточнив свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, вчинене в особливий період.

10 грудня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 та винесено постанову №2894/2024 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпАП України.

Відповідно до змісту даної постанови, 10.12.2024 о 10.00 год. встановлено факт порушення вимог абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» вчинене громадянином ОСОБА_1 , який протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України від 06.05.2024 № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» не уточнив свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, вчинене в особливий період.

Поряд з цим, за даними роздруківки із застосунку Резерв+ (а.с. 12 том 1) у ОСОБА_1 за номером в реєстрі Оберіг 3 датою уточнення даних вказано 13.12.2024.

З приведеного вище вбачається, що за оскаржуваною постановою №2894/2024 від 10 грудня 2024 року ОСОБА_1 не оновивши облікові дані протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом 3633-ІХ, порушив вимоги абзацу 2 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи учасників справи, колегія суддів не погоджується з такими висновками відповідача, виходячи з наступного.

Так, за приписами примітки до статті 210 КУпАП визначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Отже, з аналізу приведених норм випливає, що відповідальність за статтями 210 та 210-1 КУпАП не застосовується у випадку коли дані для Реєстру можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими базами/системами/реєстрами.

Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстру) визначає Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 № 1951-VIII (далі по тексту Закон № 1951-VIII).

У відповідності до положень частини першої статі 5 Закону № 1951-VIII держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.

За приписами частини другої статті 5 Закону № 1951-VIII визначено, що держатель Реєстру:

1) забезпечує технологічне функціонування Реєстру, для чого утворює уповноважений орган адміністрування Держателя Реєстру;

2) вносить на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо Порядку ведення Реєстру, в яких визначає процедури збирання, зберігання, обробки та використання відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

3) організовує взаємодію Реєстру з іншими реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних щодо отримання (обміну) інформації, визначеної статтями 6-9 цього Закону, відповідно до Закону України "Про публічні електронні реєстри";

4) забезпечує розвиток та модернізацію програмних та апаратних засобів Реєстру;

5) надає органам адміністрування та ведення Реєстру право доступу до бази даних Реєстру;

6) здійснює інші повноваження, передбачені законом.

Згідно частини п`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

У відповідності до частин восьмої та дев`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

За приписами частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII визначено, що актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Даною частиною статті 14 Закону № 1951-VIII передбачено перелік органів, від яких органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді інформацію через електронну інформаційну взаємодію.

Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до законів України "Про публічні електронні реєстри", "Про розвідку" та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.

З аналізу приведених вище положень Закону № 1951-VIII вбачається, що персональні дані військовозобов`язаного можуть бути отримані органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, до яких відносить і територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими державними органами.

При цьому, Другим апеляційним адміністративним судом витребувано у відповідача докази можливості або неможливості отримання відомостей щодо персональних даних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».

У відповідь на запит суду, відповідач надав пояснення про те, що позивач не виконав свій обов`язок у встановлений законом строк саме в частині не уточнення своїх персональних даних, а саме, адреси проживання, актуальних засобів зв`язку та електронної пошти.

В той же час, відповідачем не надано до суду апеляційної інстанції доказів вчинення відповідачем дій щодо отримання персональних даних позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статтею 14 Закону № 1951-VIII, з огляду на те, що позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_1 ) ще з 1996 року, а також відповідачем не надано доказів неможливості отримання персональних даних позивача у наведений спосіб.

У відповідності до положень частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII визначено, що органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді від, зокрема:

1) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, - відомості, зазначені у пунктах 1-5, 8, 8-1, 10, 11 частини першої статті 7 цього Закону;

2) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 21, 26 частини першої статті 7 цього Закону;

10) Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 15, 15-1, 20, 20-1, 21, 24, 26, 27, 32 частини першої статті 7 цього Закону;

15) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, - відомості, зазначені у пунктах 7, 7-1, 8, 8-1, 11, 17, 33 частини першої статті 7 цього Закону;

17) централізованої системи державних установ, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття, - відомості, зазначені у пунктах 1-4, 7, 13, 16-2, 25 частини першої статті 7 цього Закону;

При цьому, як передбачено пунктами 7, 7-1 частини першої статті 7 Закону № 1951-VIII до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать місце проживання та місце перебування, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Отже, доводи відповідача про те, що жодна база даних не містить відомостей про фактичне місце проживання позивача, номери його засобів зв`язку, а також адреси електронної пошти, колегія суддів вважає безпідставними, адже вони спростовуються приведеними вище приписами пунктів 7, 7-1 частини першої статті 7 та частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII.

У контексті зазначеного, колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме на відповідача у справі покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Втім, обставин, які підтверджують неможливість отримання відповідачем відомостей щодо персональних даних ОСОБА_1 у спосіб, встановлений у примітці до ст. 210 КУпАП, відповідачем не надано ані у суді першої, ані апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про те, що примітка до ст. 210 КУпАП не застосовується до спірних правовідносин колегія суддів вважає помилковими, оскільки зазначеною приміткою не передбачено жодних виключень щодо можливості її застосування.

Таким чином, доказів в підтвердження правомірності спірної постанови, враховуючи примітку до ст. 210 КУпАП, відповідачем, ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано.

Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови неможливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, що відповідачем не доведено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийнятої ним постанови№2894/2024 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 10.12.2024 щодо ОСОБА_1 , а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Підсумовуючи все приведене вище, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливо го суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

За викладених обставин колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно частини першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.01.2025 по справі № 583/6360/24 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №2894/2024 від 10.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень 00 копійок, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова