Справа № 520/31300/24
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 березня 2025 року справа № 520/31300/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григоров Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив :

- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними, які не виконали: рішення ВЛК, вимоги Закону України та усунулися від виконання своїх службових обов`язків, якими з 29.12.2012р. по 12.11.2024р. не зняли з військового обліку ОСОБА_1 (ІНП: НОМЕР_3 ), від свідоцтва про хворобу №55 від 29.03.2012 року Військово-лікарська комісія госпіталю ГУМВС Україна в Харківській області за розпорядженням ВКПС ПМ ДПА в Харківській області, наказ №85 МВС України від 06.02.2001 року "за сукупністю захворювань непридатний до військової служби із зняттям з військового обліку" та наказом №1100-0 від 21 травня 2012 року Державної податкової служби (через хворобу), підтверджено рішенням та постановою вищестоящою ВЛК "за сукупністю захворювань непридатний до військової служби із зняттям з військового обліку" за Постановою Військово-лікарської комісії (протокол №8 від 11.04.2012 року);

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 зняти, виключити, з військового обліку, внести в реєстр "Оберіг" та військовий квиток № НОМЕР_4 від 01.08.1985р. відомості про зняття, виключення, з військового обліку ОСОБА_1 (ІНП: НОМЕР_3 ) на підставі свідоцтва про хворобу №55 від 29.03.2012р. Військово-лікарської комісії госпіталю ГУМВС України в Харківській області за розпорядженням ВКПС ПМ ДПА в Харківській області, наказ "85 МВС України від 06.02.2021р. " за сукупністю захворювань непридатний до військової служби із зняттям з військового обліку" та наказом №1100-0 від 21 травня 2012р. Державної податкової служби (через хворобу), що було підтверджено рішенням та постановою вищестоящою ВЛК "за сукупністю захворювань непридатний до військової служби із зняттям з військового обліку" за Постановою Військово-лікарської комісії (протокол №8 від 11.04.2012 року);

- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними, якими порушено Закон України "Про звернення громадян", якими проігноровано цінні листи з повідомленням (з описом) 476, 796, 940, заявою №5 (вх. №21918) від 08.10.2024р. проігноровано, відповідь не надано, рішення не прийнято, а відповідь на лист 686 від 16.05.2024р. надана 11.11.2024р.;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути по суті цінні листи з повідомленням (з описом) 476, 796, 940, заявою №5 (вх. №21918) від 08.10.2024р. проігноровано, відповідь не надано, рішення не прийнято;

- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними, якими здійснюється підробка офіційних документів, перевищення своїх службових повноважень, якими до військового квитка № НОМЕР_4 від 01.08.1985р. в вересні 2024р. ставиться квадратна печатка, нібито, взяття позивача до військового обліку 09.06.1988р., саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , який станом на 1988р. не існував, на той час ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою суду від 19.11.2024р. відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлений судом про можливість надати до суду відзив на адміністративний позову, вказаного відзиву до суду не надав без повідомлення причин.

Ухвалою суду від 07.01.2024р. від відповідача було витребувано відповідні докази, а саме: належним чином засвідчені копії матеріалів, які слугували підставою для виникнення спірних правовідносин.

Відповідач вказаних доказів до суду не надав без повідомлення причин.

Ухвалою суду від 18.02.2025р. було зобов`язано позивача надати до суду належним чином оформлені докази щодо виникненням між сторонами публічно-правового спору з приводу позовних вимог, а саме: докази звернення ОСОБА_1 16.05.2024р., 27.05.2024р., 04.07.2024р., 15.08.2024р. та 08.10.2024р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу завершення процедури щодо зняття з військового обліку, зокрема: копії вказаних звернень та докази направлення вищевказаних звернень на адресу відповідача; належним чином засвідчену копію Постанови Військово-лікарської комісії (протокол №8 від 11.04.2012р.)

На виконання ухвали суду позивачем надано заяву від 19.02.2025р. та документи, раніше долучені до позовної заяви, за наслідками якої суд продовжує розгляд справи з врахуванням тих доказів, які подані до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно Витягу інформаційної системи мобільний застосунок призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Резерв+» Міністерства Оборони України, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 , ВОС: радіотехнік систем і станцій посадки літаків, оператор 525543, звання рядовий, номер в реєстрі Оберіг : 8, дата уточнення даних: 02.07.2024р.

В травні 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою від 16.05.2024р., згідно якої просив завершити процедуру виключення з військового обліку та вжити заходи щодо вклейки штрих-коду, проставлення відмітки у військовому квитку.

Після цього позивач звернувся з заявою (№2) від 04.07.2024р., згідно якої просив надати йому відстрочку від призову на військову службу, як особі з інвалідністю (інвалід армії 2 групи), оформити відстрочку та видати про це відповідний документ, а також завершити процедуру щодо зняття з військового обліку.

Так само позивач склав заяву (№3) аналогічного змісту від 04.07.2024р. та заяву (№ 4) від 15.08.2024р. аналогічного змісту.

В жовтні 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою від 08.10.2024р. (№5) про виключення за станом здоров`я за рішенням Постанови ВЛК / Протокол № 8 від 11.04.2012р., Свідоцтво про хворобу № 55 від 29.03.2012р., згідно якої просив завершити процедуру зняття (виключення за станом здоров`я за рішенням Постанови ВЛК / Протокол № 8 від 11.04.2012р., Свідоцтво про хворобу № 55 від 29.03.2012р.) з військового обліку, а також просив надати відстрочку від призову з 11.11.2024р. на військову службу (до вирішення та завершення процедури зняття з військового обліку), з посиланням на непридатність позивача до військової служби за сукупністю захворювань, оформити відстрочку з 11.11.2024р. у встановленому порядку та видати позивачу документ, що підтверджує надання відстрочки, завершити процедуру в стислі терміни.

В листопаді 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою від 09.11.2024р., згідно якої просив оформити в порядку, визначеному постановою КМУ від 16.05.2024р. № 560 довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем листом від 11.11.2024р. № 013/15601 було надано відповідь на заяву позивача від 16.05.2024р., згідно якої останній зазначав, що до компетенції відповідача не входить вирішення питання щодо придатності до військової служби військовозобов`язаних. Це питання відноситься до компетенції позаштатної військово-лікарської комісії Салтівського району м. Харкова, яка не підпорядкована ІНФОРМАЦІЯ_7 . Запропоновано звернутись до голови ВЛК Салтівського району м. Харкова для встановлення відповідності статей, за якими позивач був звільнений з лав МВС України та наказу МОУ № 402 від 14.08.2008р. «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

В обгрунтування наявності підстав для зняття позивача з військового обліку, останній посилався на те, що є особою з інвалідністю ІІ групи, інвалід армії, що підтверджується доданими до справи доказами, зокрема, копією пенсійного посвідчення ОСОБА_1 , довідкою ГУ ПФУ у Харківській області від 29.08.2023р. № 3087, копією свідоцтва про хворобу № 55 від 29.03.2012р., виданого ВЛК госпіталю МВС України в Харківській області, згідно якого вказано про непридатність позивача до військової служби із зняттям з військового обліку, з посиланням на відомчі нормативні акти МВС.

Суд зазначає, що відповідно до частини 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», зняттю з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України: (п.2) з військового обліку військовозобов`язаних:

які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік за новим місцем проживання;

які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;

які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;

які зараховані до військового оперативного резерву;

в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України.

Згідно частини 6 зазначеної статті, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.

Відповідно до ч. 10 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі по тексту - Положення №402).

Відповідно до п. 1.1 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з пунктом 1.2 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I - II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Пунктом 2.1 розділу І Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до пункту 2.2 розділу І Положення №402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.

Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та лікувальних закладах.

Залучати особовий склад штатних ВЛК для вирішення питань та завдань, не пов`язаних із військово-лікарською експертизою, забороняється.

Підпунктом 2.4.4 пункту 2.4 розділу ІІ Положення №402 визначено, що на ВЛК регіону покладаються, зокрема, обов`язки з організації військово-лікарської експертизи, керівництва підпорядкованими ВЛК, контролю за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності.

Як вбачається із пунктом 2.4.5 розділу І Положення №402, ВЛК регіону має право, зокрема, оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК; направляти у військові лікувальні заклади на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників.

Відповідно до підпунктів 2.3.5 та 2.4.10 розділу І Положення №402 визначено, що постанови ВЛК регіонів та ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Пунктом 1.1 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Відповідно до пункту 1.2 розділу ІІ Положення №402 розклад хвороб розроблений відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10-го перегляду (далі - МКХ-10).

Згідно з пунктом 1.4 розділу ІІ Положення №402, медичний огляд контингентів, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення, проводиться в порядку, визначеному таблицею.

Щодо проходження медичного огляду військовослужбовців під час дії воєнного стану відповідними ВЛК.

Пунктом 3.1 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара ВЛК військових комісаріатів.

Як вбачається із пункту 3.8 розділу ІІ Положення №402, за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, які передбачають індивідуальне визначення придатності до військової служби і військової спеціальності, ВЛК щодо військовозобов`язаних, яких призивають на військову службу або приймають на військову службу у добровільному порядку за контрактом, виносить одну із таких постанов: «Непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час»; «Обмежено придатний до військової служби»; «Придатний (або непридатний) до військової служби за контрактом, за спеціальністю (вказати спеціальність)»; «Придатний (або непридатний) до військової служби в миротворчій місії за спеціальністю (вказати спеціальність)»; «Придатний до військової служби».

Постанови ВЛК військових комісаріатів оформлюються довідкою ВЛК (додаток 4 до Положення) у двох примірниках, яка не підлягає затвердженню штатною ВЛК і дійсна протягом шести місяців з дня медичного огляду. Копія довідки видається на руки особі, яка пройшла медичний огляд.

Після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов:

«Придатний до військової служби»;

«Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)»;

«Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку».

Відповідно до пунктів 20.1-20.2. розділу ІІ Положення №402, постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення.

Голова або члени ВЛК відповідають за прийняте рішення та видачу документів про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв).

Постанови ВЛК згідно з цим Положенням розглядаються, затверджуються, контролюються, а за необхідності переглядаються відповідною штатною ВЛК.

Згідно з пунктом 20.3 розділу ІІ Положення №402 при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту: а) «Придатний» до військової служби; «Непридатний» до військової служби з виключенням з військового обліку; до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (На воєнний час приймається постанова: «Обмежено придатний до військової служби»).

В даній справі в обсязі наданих до суду доказів встановлено наявність висновку відомчої ВЛК при госпіталі МВС від 29.03.2012р.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 15 зазначеного Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ст. 19 зазначеного Закону, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Відповідно до ст. 20 зазначеного Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

В даній справі було встановлено, що на численні звернення позивача ОСОБА_1 з приводу виключення з військового обліку та надання відстрочки від призову на військову службу, відповідачем було надано лише одну відповідь листом від 11.11.2024р. № 013/15601 на заяву позивача від 16.05.2024р., згідно якої відповідач зазначав, що до компетенції відповідача не входить вирішення питання щодо придатності до військової служби військовозобов`язаних. Відповідач вказував, що це питання відноситься до компетенції позаштатної військово-лікарської комісії Салтівського району м. Харкова, яка не підпорядкована ІНФОРМАЦІЯ_7 та запропонував звернутись до голови ВЛК Салтівського району м. Харкова для встановлення відповідності статей, за якими позивач був звільнений з лав МВС України та наказу МОУ № 402 від 14.08.2008р. «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

Досліджуючи вказану відповідь, суд зазначає, що в наданій відповіді не забезпечено поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень, відповідь належним чином не вмотивована та не роз`яснює порядок її оскарження, відповідь надано з порушенням строку розгляду заяви.

Як слідує із наявних у справі доказів інші заяви позивача відповідачем розглянуті не були. Протилежного відповідач не довів.

З врахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги, які стосуються сфери Закону України «Про звернення громадян» обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання зняти позивача ОСОБА_1 з військового обліку та вчинення в зв`язку з цим дій, про які просить позивач, суд вважає, що такі вимоги не є обгрунтованими на даний час, з огляду на те, що їх віднесено до дискреційних повноважень відповідача як суб`єкта владних повноважень, а судом при розгляді справи не було встановлено, що для прийняття такого рішення, про яке просить позивач виконано всі умови, визначені законом. Зокрема, бездіяльність з приводу незняття позивача з військового обліку у період з 29.03.2012р. з боку відповідача не виявлена, оскільки позивач почав звертатися з цього питання, як свідчать його доводи та докази, наявні у справі, лише з травня 2024 року. Стосовно рішення ВЛК госпіталю ГУ МВС в Харківській області від 29.03.2012р. (свідоцтво про хворобу № 55), про невиконання якого вказував позивач, судом не встановлено його відповідність вимогам цитованого вище Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Відповідно до наукового висновку Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким:

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни може, має право, за власної ініціативи, дбає, забезпечує, веде діяльність, встановлює, визначає, на свій розсуд. Однак наявність такого терміну в законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження: подібний термін є приводом для докладною аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним:

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів: принципів реалізації відповідної владної управлінської функції: принципів здійснення дискреційних повноважень: змісту публічного інтересу: положень власної компетенції: вказівок, викладених у інтерпретаційних актах: фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики: судової практики; процедурних вимог.

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність: публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується: зміст конституційних прав та свобод особи: якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року)

Європейський суд також зазначає, що суд при прийнятті судового рішення повинен керуватися не тільки буквою закону, але й духом закону та здоровим глуздом. Тобто не повинно бути формального ставлення при виконанні процедур.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

З огляду на викладені міркування суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що задоволенню не підлягають.

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. Вказані висновки відповідають висновкам Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12 ).

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З врахуванням викладеного та керуючись приписами частини 2 ст. 9 КАС України, з метою належного захисту порушених прав позивача, суд знаходить підстави для виходу за межі заявлених позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності щодо нерозгляду та дій з неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 , направлених до відповідача, а також зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 та ухвалити за ними відповідні рішення, з врахуванням висновків суду.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дій, якими, як стверджував позивач, здійснюється підробка документів, судом таких фактів в ході розгляду справи не встановлено. З огляду на це не встановлено і підстав для винесення окремої ухвали.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши згідно наведеної норми оскаржувані дії відповідача, суд зазначає, що останнім не доведено належними і допустимими доказами законності та обгрунтованості їх вчинення.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково, вийти за межі позовних вимог.

- Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нерозгляду та протиправними дії з неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 , надісланих листами з повідомленням про вручення (з описом) 476, 796, 940, заявою №5 (вх. №21918) від 08.10.2024р.;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути по суті заяви ОСОБА_1 , направлені цінними листами з повідомленням про вручення 476, 796, 940, заявою №5 (вх. №21918) від 08.10.2024р. та ухвалити за ними відповідні рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров