Справа № 140/13316/24
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13316/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення від 24.10.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.10.2024 ОСОБА_1 з метою здійснення перетину державного кордону на виїзд з України в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» надав начальнику 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_5 лейтенанту ОСОБА_2 усі документи, які підтверджують, що позивач має право на перетинання державного кордону згідно пункту 2-8 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 (далі Правила №57, Правила перетинання державного кордону).

Однак, 24.10.2024 рішенням №3513 про відмову в перетинанні державного кордону України відмовлено у виїзді з України громадянину України ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки ним дотримано приписів пункту 2-8 Правил перетинання державного кордону.

З наведених підстав позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.20).

У поданому до суду через систему «Електронний суд» відзиві на позов (а.с.32-36) представник відповідача позовні вимоги не визнав та вказав, що у разі не підтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, у перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною першою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль». Як зазначив лейтенант ОСОБА_4 , під час співбесіди позивач вказав, що він є волонтером та прямує з метою отримання гуманітарної допомоги у вигляді продуктів харчування (в кількості орієнтовно 500 кг) до Республіки Польщі. У відповідної службової особи ДПСУ виникли сумніви стосовно намірів позивача і його волонтерської діяльності, спираючись на документи, надані при спробі перетину державного кордону, а також на відсутність достатньої кількості доказів, для підтвердження своєї мети, а саме:

- відсутність домовленостей з стороною благодійника (надавача допомоги) про надання допомоги, тобто позивач не зміг підтвердити та пояснити, де саме він повинен отримати допомогу. До позовної заяви позивач надав лист організації «WEST EXPЕRT DUILDING Spolka z.o.o. Koszalin, ul. Morska 32, 75-212 NIP , REGION 382027738 до БО «БЛАГОДАР ЖИТОМИРЩИНИ». Даний документ не містить будь якої дати, підпису, печатки чи коду для його ідентифікації, тим самим викликає сумніви у його достовірності;

- з документів стосовно БО «БЛАГОДАР ЖИТОМИРЩИНИ», які були надані позивачем, та з його слів було з`ясовано, що ОСОБА_1 є єдиним членом вищезгаданої організації, а тому досить незрозуміло виглядають документи, де він сам собі надає доручення. Також, з копії протоколу №1 установчих зборів БО «БЛАГОДАР ЖИТОМИРЩИНИ», який додав позивач до своєї позовної заяви, слідує, що він самостійно проводить голосування стосовно своєї кандидатури, що не може не викликати сумнівів.

На думку представника відповідача, позивач не підтвердив мету поїздки, а тому уповноважена службова особа Держприкордонслужби відмовила йому у перетині державного кордону правомірно.

У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у адміністративному позові (а.с.42-44).

Інші заяви по суті справи не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 24.10.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з метою перетину державного кордону України прибув у пункт пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг».

Для здійснення прикордонного контролю позивач надав посадовій особі Державної прикордонної служби України такі документи: паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 ; наказ начальника Житомирської обласної військової адміністрації від 21.10.2024 №80 про виїзд за межі України; лист-запит про прохання надання благодійної допомоги від БО «БЛАГОДАР ЖИТОМИРЩИНИ»; доручення БО «БЛАГОДАР ЖИТОМИРЩИНИ» про представництво інтересів; лист організації «WEST EXPЕRT ВUILDING Spolka z.o.o. Koszalin, ul. Morska 32, 75-212 NIP , НОМЕР_3 до Благодійної організації БО «БЛАГОДАР ЖИТОМИРЩИНИ»; військово-обліковий документ (а.с.12-20).

Рішенням начальника 1 інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » лейтенанта ОСОБА_5 №3513 від 24.10.2024 про відмову у перетинанні державного кордону України позивачу було відмовлено у виїзді з України (а.с.21).

Як указано в рішенні, причиною того, що громадянин України ОСОБА_6 тимчасово обмежений у праві виїзду з України, на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі Закон №389-VIII), Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану України від 24 лютого 2022 року» від 24.02.2022 №2102-ІХ (далі Закон №2102-ІХ), а також Постанова Кабінету Міністрів України №57 (зі змінами), є відсутність підстав на право перетинання державного кордону, так як не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон (а.с.21).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у виїзді з України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закону України від 05 листопада 2009 року №1710-VI «Про прикордонний контроль» (далі - Закон №1710-VI).

Прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів (частина перша статті 2 Закону №1710-VI).

Згідно з абзацом першим частини першої статті 3 Закону №1710-VI під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до частин першої - третьої статті 6 Закону №1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Як установлено частиною четвертою статті 6 названого Закону, прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Згідно з частинами першою, другою статті 7 Закону №1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

За приписами частини першої статті 14 Закону №1710-VI громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05 червня 2023 року №457 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 червня 2023 року за №1019/40075).

Так у пункті 1 цього рішення зазначаються, з-поміж іншого, підстави для тимчасового обмеження громадянина України у праві виїзду за кордон.

Обґрунтовуючи відмову в перетинанні державного кордону, відповідач у спірному рішенні від 24.10.2024 №3513 вказав на Закон №389-VІІІ, Закон №2102-ІХ, Указ Президента України, а також Правила перетинання державного кордону №57.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Зазначеному кореспондує стаття 1 Закону України від 21 січня 1994 року №3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон №3857-XII).

Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Визначення воєнного стану міститься у статті 1 Закону України від 12.12.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон №389-VIII) та означає особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з положеннями пункту 6 частини першої статті 8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Відповідно до вказаної норми Закону №389-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455 затверджено Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, пунктом 8 якого (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Згідно з пунктом 3 Указу №64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону №389-VIII.

В подальшому воєнний стан неодноразово продовжений відповідними Указами Президента України.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що право особи на вільний перетин державного кордону України, тобто вільне залишення території України, може бути обмежено в умовах воєнного стану.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 затверджено Правила №57, які визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону.

Пунктом 2 Правил №57 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу. У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Натомість пунктами 2-1 2-19 Правил №57 визначено коло осіб, які мають право перетинати державний кордон у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, умови та перелік підтвердних документів для перетинання громадянами України державного кордону.

Нормами пункту 2-8 Правил №57 визначено, що У разі введення в Україні воєнного стану пропуск водіїв, що здійснюють перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України, через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за наявності відповідних рішень про виїзд за межі України, виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

Рішення про виїзд за межі України водіїв, що здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, приймається Мінінфраструктури або обласними, Київською міською військовими адміністраціями за наявності відповідного обґрунтування щодо обсягів вантажів та кількості транспортних засобів, необхідних для їх перевезення, у листах від будь-якого з таких органів, підприємств, установ, організацій, закладів:

військових, правоохоронних органів;

військових адміністрацій;

медичних закладів;

відправників чи отримувачів гуманітарної допомоги.

Рішення про виїзд за межі України, яке дає можливість перетину державного кордону, приймається на строк не більше шести місяців.

Мінінфраструктури або обласні, Київська міська військові адміністрації надсилають до Адміністрації Держприкордонслужби рішення про виїзд за межі України зазначених в абзаці першому цього пункту осіб для врахування під час їх виїзду за межі України.

Особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, можуть безперервно перебувати за кордоном не більше 30 календарних днів з дня перетину державного кордону.

У разі перевищення строків перебування осіб за кордоном та/або зміни мети виїзду за кордон, що встановлені цим пунктом, Мінінфраструктури та військові адміністрації скасовують своє рішення про виїзд за межі України відповідних осіб протягом семи робочих днів з моменту встановлення фактів зазначених порушень.

У разі непідтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, у перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною першою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль».

Суд встановив, що громадянин України ОСОБА_1 є військовозобов`язаний та мав намір перетнути державний кордон на виїзд з України як водій, що здійснює перевезення вантажів гуманітарної допомоги, тобто на підставі пункту 2-8 Правил №57.

Разом з тим, працівник прикордонної служби зобов`язаний перевірити наявність відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, яким надано дозвіл на перетин державного кордону водію (особі, яка досягла 16-річного віку) в умовах введення воєнного стану з метою ввезення вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил, а також ряд інших документів, що підтверджують мету поїздки.

У абзацах 1-3 пункту 12 Правил №57 визначено, що для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень.

Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє.

У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Указані положення Правил №57 кореспондують приписам ч.ч.1-3 ст.7 Закону України «Про прикордонний контроль», за якими паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому, з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

Так, на підтвердження мети поїздки позивач надав службовій особі Державної прикордонної служби такі документи:

лист БО «БЛАГОДАР ЖИТОМИРЩИНИ» до компанії WEST EXPЕRT ВUILDING Spolka z.o.o. Koszalin, ul. Morska 32, 75-212 NIP , REGION 382027738 (Республіка Польща) з проханням надати гуманітарну допомогу та обґрунтування її обсягів (а.с.17зворот-18);

лист компанії WEST EXPЕRT ВUILDING Spolka z.o.o. до БО «БЛАГОДАР ЖИТОМИРЩИНИ» щодо підтвердження домовленості про надання гуманітарної допомоги (а.с.17).

При цьому з поданих позивачем уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби документів слідувало, що він є засновником та представником БО «БЛАГОДАР ЖИТОМИРЩИНИ», а відповідно до наказу Житомирської обласної військової адміністрації від 21.10.2024 №80 йому надано дозвіл на виїзд за межі України як представнику БО «БЛАГОДАР ЖИТОМИРЩИНИ» (а.с.13-15, 19-20).

Отже, позивачем підтверджену мету поїздки на підставі пункту 2-8 Правил №57.

Разом з тим, приймаючи спірне рішення з підстав відсутності у позивача документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, відповідач не вказав, які документи позивач не надав на паспортний контроль для дотримання умови, за якої можливою є реалізація ним права виїзду за кордон.

Спірне рішення також не містить висновків про недостатність, недостовірність чи невідповідність документів, поданих ОСОБА_1 під час здійснення прикордонного контролю.

Суд не заперечує, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з метою оцінки ризиків в ході перевірки документів для встановлення підстав на право перетинання державного кордону України, під час процедури прикордонного контролю, окрім здійснення перевірки документів, мають право проводити опитування осіб, котрі прямують через державний кордон, на предмет обізнаності мети поїздки та її відповідності наданим на паспортний контроль документам.

Проте рішення відповідача не містить правової оцінки поданим позивачем документам в сукупності з наданими ним поясненнями на підтвердження підстави для виїзду за кордон, а висновок про не підтвердження мети поїздки за кордон нічим не підкріплений, що вказує на формальність рішення, прийнятого без належних доказів тим доводам, про які вказує відповідач у відзиві на позовну заяву.

Суд зазначає, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Про обов`язок уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України приймати обґрунтоване рішення про відмову у перетинанні державного кордону вказано в частині першій статті 14 Закону №1710-VI.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні про відмову позивачу в перетинанні державного кордону відповідач лише узагальнено покликався на Закон України «Про правовий режим воєнного стану», Закон, яким затверджено Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні, та Правила №57, проте не зазначив конкретну норму законодавства, на підставі якої позивачу було обмежено виїзд з України. У рішенні також не вказано на перелік документів, які позивач не подав для перетину кордону, що також свідчить про його необґрунтованість й ставить позивача у невизначене становище.

Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені Верховним Судом у постанові від 12 листопада 2024 року у справі №380/11916/22.

Суд наголошує, що Держприкордонслужба та її посадові особи здійснюють свою діяльність як суб`єкти владних повноважень, а отже їх діяльність має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що зокрема слідує з принципу належного урядування. Тобто, при виконанні своїх функціональних обов`язків посадовим особам Держприкордонслужби належить уникати прийняття формалізованих рішень, що було допущено у спірних правовідносинах.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_7 (військова частина НОМЕР_1 ) як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів про правомірність винесення рішення від 24.10.2024 №3513 про відмову в перетинанні державного кордону України, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що з врахуванням вимог статті 245 КАС України належать до задоволення шляхом визнання протиправним та скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про відмову в перетинанні державного кордону України від 24.10.2024 №3513.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену суму судового збору в розмірі 1211,20 грн (а.с.7).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про відмову в перетинанні державного кордону України від 24.10.2024 №3513.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій