Справа № 300/4886/24
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" березня 2025 р. справа № 300/4886/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визнання дій протиправними, скасування пункту п. 9 рішення за № 112-42 від 30.04.2024 та зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області (далі відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Івано-Франківської міської ради щодо повторного розгляду по суті заяви підприємця ОСОБА_1 від 23.02.2022 року за реєстровим номером № 643103 на сесії Івано-Франківської міської ради яка відбулась 30 квітня 2024 року;
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, вже втретє відмовляє йому у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в користування (оренду) земельної ділянки після неодноразових судових розглядів, згідно яких суди зобов`язують Івано-Франківську міську раду повторно розглянути його заяву про затвердження проекту землеустрою та передачу в користування земельної ділянки від 23.02.2022 року. На думку позивача зі сторони суб`єкта владних повноважень вбачаються упереджені та недобросовісні дії, які полягають в ухваленні протиправних рішень із зазначенням кожного разу нових підстав для відмови. Також вказує, що зазначене відповідачем підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою є незаконною, оскільки вказане ним цільове призначення земельної ділянки не підпадає під продаж на аукціоні.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
У строк, встановлений судом, позивач усунув вказані недоліки, тому ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою суду від 16.07.2024 у задоволенні клопотання представника Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про зупинення розгляду справи відмовлено.
28.06.2024 через систему Електронний суд від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві та просив суд в задоволенні позову відмовити. Вказує, що оскаржуване рішення Івано-Франківської міської ради було прийнято, у порядок і спосіб, визначений чинним законодавством, на пленарному засіданні сесії міської ради, більшістю голосів депутатів з врахуванням висновків викладених у мотивувальній частині постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 року у справі 300/4721/23. Також представник відповідача посилається на дискреційні повноваження та вказує, що вимога про зобов`язання вчинити дії є втручанням у повноваження органу місцевого самоврядування.
12.07.2024 року на адресу суду від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що Івано-Франківська міська рада за період з 2023 по 2024 роки за ідентичних обставин з таким же цільовим призначенням та з посиланням на ст. 134 ЗК України затверджувала проекти землеустрою та передавала в користування схожі земельні ділянки іншим юридичним особам, як доказ цього посилається на відповідні рішення суб`єкта владних повноважень. При цьому зазначив, що жодними нормами чинного законодавства, в тому числі, статтею 134 Земельного кодексу України не передбачено віднесення
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у позовній заяві, встановив таке.
23 вересня 2021 року підприємець ОСОБА_1 звернувся із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для передачі у користування з метою «будівництва та обслуговування об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу)», орієнтовною площею 0,3241 га до Івано-Франківської міської ради. Заява позивача була зареєстрована за №595888.
Не отримавши в місячний термін з моменту звернення до Івано-Франківської міської ради дозволу на розробку проекту землеустрою або мотивовану відмову, ФОП ОСОБА_1 , скориставшись принципом «мовчазної згоди», уклав з ТзОВ «Зеніт Експерт» Договір на виконання землевпорядних робіт № 0112/21 від 03 листопада 2021 року на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,2800 га, для будівництва та обслуговування об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу) в м. Івано Франківську по вулиці Незалежності.
Рішенням Івано-Франківської міської ради від 26.11.2021 за №424-18 про розгляд клопотань фізичних та юридичних осіб із земельних питань, відповідно до якого Івано-Франківська міська рада вирішила відмовити у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_1 , орієнтовною площею 0,3241 га, в м. Івано Франківську по вулиці Незалежності, для будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу). Довідка з МБК №28302: території громадської забудови, частина земельної ділянки в межах червоних ліній магістральні вулиці міського значення); згідно довідки МБК площа земельної ділянки 0,04га вільна від забудови.

При цьому, наступним рішенням Івано-Франківської міської ради, від 23.12.2021 за №469-19 про земельні питання, у п.2 Додатку 1 п. 44 даного рішення, вже було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «КРИЦ-ІФБУД» (42817058) на земельну ділянку орієнтовною площею 0,1439 га, на вул. Незалежності в м. Івано-Франківську, для будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу). Довідка з МБК № 33640 (території громадської забудови, частина земельної ділянки в межах червоних ліній магістральні вулиці міського значення); вільна від забудови.

Вказані рішення були оскаржені до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, справа №300/461/22. В рамках даної адміністративної справи судом винесено рішення від 13.05.2022 року, яким позов було задоволено.

Визнано протиправними та скасовано вказані пункти рішень Івано-Франківської міської ради, зобов`язано Івано-Франківську міську раду повторно розглянути заяву підприємця ОСОБА_1 від 23.09.2021 та надати дозвіл на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3241 га, на АДРЕСА_1 , для будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року, апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 травня 2022 року у справі №300/461/22 - без змін.

Судом встановлено, що 23 лютого 2022 року підприємець ОСОБА_1 звернувся із заявою до Івано-Франківської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі в користування земельної ділянки площею 0,2579 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, кадастровий номер :14:001:0270 (з правом оренди на 10 років). До заяви позивач долучив всі необхідні документи. Заява позивача зареєстрована за № 643103.

Проте рішенням Івано-Франківської міської ради від 10 червня 2022 року за № 97-25 Про земельні питання, позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, оскільки на вказану земельну ділянку претендувало ТзОВ КРИЦ-ІФБУД
Тобто вказана причина відмови, що на спірну земельну ділянку претендує інша юридична особа є фактично першою відмовою.

При оскарженні даного рішення міської ради, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року у справі № 300/3118/22 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача, в частині, якій відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою. Зобов`язано Івано-Франківську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі в користування позивачу зазначеної земельної ділянки.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року рішення першої інстанції у справі № 300/3118/22 скасовано в частині зобов`язання Івано-Франківської міської ради затвердити проект землеустрою та зобов`язано Івано-Франківську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 лютого 2022 року та прийняти за наслідками її розгляду рішення по суті порушеного у заяві питання у відповідності з вимогами статті 123 Земельного кодексу України із врахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині постанови.

27 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Івано-Франківської міської ради з проханням виконати рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у справі 300/3118/22, проте дане питання на сесію Івано-Франківської міської ради 10 березня 2023 року винесено не було.

При цьому на вказаній сесії розглядалася заява іншої юридичної особи ТОВ «Бистриця-Груп» від 09.03.2023 року щодо вказаної спірної земельної ділянки.

Так, за результатами розгляду заяви вказаного товариства, рішенням від 10.03.2023 №53-54 Івано-Франківська міська рада дала дозвіл ТОВ «Бистриця-Груп» на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,2579 га на АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, кадастровий помер :14:001:0270. Причому в додатку до рішення зазначено, що земельна ділянка з вказаним кадастровим номером :14:001:0270 сформована за зверненням ФОП ОСОБА_1 .

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність міської ради щодо нерозгляду його клопотання і протиправними дії відповідача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою третій особі, звернувся до суду, справа № 300/2197/23.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вказали, що Івано-Франківською міською радою допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви позивача та прийняття відповідного рішення за наслідками такого розгляду. Івано-Франківська міська рада надала перевагу розгляду дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку ТОВ «Бистриця-Груп» та не розглянула повторно заяву позивача від 23.02.2022 за реєстраційним номером № 643103 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2579 га на АДРЕСА_1 відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2023 у справі №300/3118/22.

Також судом встановлено, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду в адміністративній справі 300/3118/22, рішенням Івано-Франківської міської ради № 125-36 від 15.06.2023 року Про земельні питання, підприємцю ОСОБА_1 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в користування (оренду) земельної ділянки, площею 0,2579 га, розташованої у АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (12.08 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій), кадастровий номер :14:001:0270 (право оренди на 10 років), (Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2023 року, справа № 300/3118/22, пров. А/857/15659/22, Ухвала Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2023 року; із врахуванням ст. 134 ЗКУ; довідка з МБК № 33698 (території громадської забудови, магістральні вулиці міського значення); лист ДМА міської ради № 46/31.l-15: згідно генерального плану міста більша частина земельної ділянки знаходиться в межах червоних ліній магістральної розв`язки вул. Незалежності-Івасюка-Микитинецька, тому відведення ділянки під цільове 12.08 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій суперечить Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Класифікатору видів функціонального призначення території та їх співвідношення з видами цільового призначення земельних ділянок, затвердженого Кабінетом Міністрів України);

Суд констатує, що у вказаних правовідносинах між ФОП ОСОБА_1 та Івано-Франківською міською радою в питання розгляду заяви позивача від 23.02.2022 року суб`єкт владних повноважень у своєму рішенні вказує вже другу причину відмови, яка є відмінною від першої.

Не погоджуючись із даним рішення, позивач вдруге звернувся до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 року у справі 300/4721/23 позов задоволено повністю, визнати протиправними дії Івано-Франківської міської ради щодо повторного розгляду по суті заяви підприємця ОСОБА_1 від 23.02.2022 № 643103. Визнано протиправним та скасовано рішення Івано-Франківської міської ради від 15.06.2023 № 125-36 в частині що стосувалась відмови. Зобов`язано Івано-Франківську міську раду затвердити проект землеустрою та передачі в користування земельної.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року рішення першої інстанції у справі № 300/4721/22 скасовано в частині зобов`язання Івано-Франківської міської ради затвердити проект землеустрою та зобов`язано Івано-Франківську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.02.2022 року № 643103 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі в користування земельної ділянки площею 0,2579 га, розташованої у АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, кадастровий номер :14:001:0270 (з правом оренди на 10 років).

На виконання даного рішення, згідно п. 9 рішення 42 сесії Івано-Франківської міської ради № 112-42 від 30.04.2024 року «Про земельні питання» міська рада вирішила відмовити підприємцю ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в користування земельної ділянки площею 0,2579 га, розташованої у м. Івано-Франківську на вул. Незалежності, для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, кадастровий номер :14:001:0270 (з правом оренди на 10 років), у зв`язку з невідповідністю проекту землеустрою вимогам ст. 134 Земельного кодексу України (ЗКУ), а саме: земельна ділянка із визначеним у проекті землеустрою цільовим призначенням, у відповідності до частини 1 ст. 134 ЗКУ підлягає продажу або передачі у користування окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), оскільки проект землеустрою не містить підстав, передбачених частиною 2 ст. 134 ЗКУ (повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 23.02.2022 року № 643103 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 року у справі № 300/4721/23).

Вважаючи вже третю причину для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в користування земельної ділянки, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно статті 13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Зі змісту частини 2 статті 19 Конституції України слідує, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та керуються у своїй у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, кабінету Міністрів України.

Абзацом 1 статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України від 21.05.1997 за №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні»» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон №280/97-ВР).

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 59 Закону №280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

У відповідності до підпунктів 9, 10 пункту б частини 1 статті 33 Закону №280/97-ВР, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до пунктів а - в частини 1 статті 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Статтею 122 ЗК України визначено повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Згідно з частиною 1 та 4 вищезазначеної статті сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб…

Згідно із пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Частиною 5 статті 46 Закону №280/97-ВР передбачено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності не рідше ніж один раз на місяць.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що в силу приписів Закону №280/97-ВР та Земельного кодексу України відповідач наділений виключною компетенцією щодо передачі земельних ділянок територіальних громад у власність чи користування громадян та юридичних осіб, вказані питання вирішує на сесіях ради, яка скликаються не рідше ніж один раз на місяць.

Як передбачено ч. 6 ст. 123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Частиною 11 статті 123 ЗК України встановлено, що підставою відмови у затвердженні документації із землеустрою може бути лише її невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

При цьому згідно з статтею 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом випадку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сиди є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевою самоврядування. їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, в рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року у справі №300/3118/22 суд встановив, що підприємець ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом мовчазної згоди, передбаченим ч.3 ст.123 ЗК України, попередивши про це орган місцевого самоврядування, замовив у проектній організації ТзОВ «Зеніт Експерт» виготовлення проекту землеустрою. Рішенням державного кадастрового реєстратора земельній ділянці площею 0,2579 га на вул. Незалежності в м. Івано-Франківську, з цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій присвоєно кадастровий номер :14:001:0270. Тобто земельна ділянка сформована за ініціативою і кошти позивача.

Судом у справі №300/3118/22 встановлено, що відповідач, відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою, діяв протиправно та недобросовісно, на відміну від позивача, який звернувся до відповідача із заявою щодо затвердження проекту землеустрою на земельну ділянку із земель комунальної власності, при цьому здійснив всі необхідні дії для державної реєстрації земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру, тобто ним фактично була сформована нова земельна ділянка на яку раніше ніхто не претендував, з метою подальшого отримання її у користування (оренду).

Як вбачається з судових рішень у справі №300/4721/23, судом було визнано протиправними дії Івано-Франківської міської ради щодо повторного розгляду по суті заяви підприємця ОСОБА_1 від 23.02.2022 № 643103 на 36 сесії Івано-Франківської міської ради від 15.06.2023. Визнано протиправним та скасовано рішення міської ради, яким позивачу було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та передачі в користування земельну ділянку.

Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що причини для відмови були незаконними та необґрунтованими, у Івано-Франківської міської ради ще не настали підстави посилатись на порушення містобудівної документації чи на можливість/неможливість позивачем забудови земельної ділянки чи обмеження в забудові через червоні лінії, адже таких прав відповідача не порушено.

Також Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові по справі 300/4721/23 констатував факт того, що рішенням Івано-Франківської міської ради від 10.06.2022 підприємцю ОСОБА_1 було відмовлено у затвердженні того самого проекту землеустрою проте з підстав: «на вказану земельну ділянку претендує ТзОВ «КРИЦ-1ФБУД». Отже, з позиції відповідача вбачається, що станом на 2022 рік причин відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо перебування земельної ділянки в межах червоних ліній магістральної розв`язки вул. Незалежності-Івасюка-Микитинецька не було.

Тобто вказаним судовими рішення встановлено правомірність звернення позивача із заявою щодо затвердження проекту землеустрою та передачі в платне користування земельної ділянки та протиправність рішеннь про відмову у затвердженні та передачі.

Предметом ж розгляду даної адміністративної справи є правомірність рішення Івано-Франківської міської ради за № 112-42 від 30 квітня 2024 року щодо затвердження проекту землеустрою та передачі в платне користування земельної ділянки і законність дій при його прийнятті.

Як зазначено вище, єдиною підставою для відмови у оскаржуваному позивачем рішенні Івано-Франківської міської ради (42 сесія) № 112-42 від 30 квітня 2024 року, є невідповідність проекту землеустрою вимогам ст. 134 Земельного кодексу України (ЗКУ), а саме: земельна ділянка із визначеним у проекті землеустрою цільовим призначенням, у відповідності до частини 1 ст. 134 ЗКУ підлягає продажу або передачі у користування окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), оскільки проект землеустрою не містить підстав, передбачених частиною 2 ст. 134 ЗКУ (повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 23.02.2022 року № 643103 на виконання постанови ВААС від 03.04.2024 року у справі № 300/4721/23).

Так, суд зазначає, що Івано-Франківською міською радою, у оскаржуваному рішенні, в питанні щодо затвердження проекту землеустрою та передачі в платне користування земельної ділянки, яка була сформована за ініціативою і кошти позивача, вказано вже третю причину відмови, яка є відмінною від першої - претендування на вказану земельну ділянку іншої юридична особа, та другої - перебування більшої частини земельної ділянки згідно генерального плану міста в межах червоних ліній магістральної розв`язки вул. Незалежності-Івасюка-Микитинецька.

Окрім цього з врахуванням висновків суду зроблених у справі 300/4721/23, суд звертає увагу, що підприємцю ОСОБА_1 було відмовлено у затвердженні того самого проекту землеустрою що і у рішеннях міської ради від 10.06.2022 року та від 15.06.2023 року, які в подальшому були скасовані, проте зміст відмов був різний. Отже, з позиції відповідача вбачається, що станом на 2022 рік причин відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо перебування земельної ділянки в межах червоних ліній магістральної розв`язки вул. Незалежності-Івасюка-Микитинецька та необхідності продажу або передачі в користування окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах) вказаної земельної ділянки не було, що ставить під сумнів законність оскаржуваного рішення Івано-Франківської міської ради.

Частиною 15 статті 123 ЗК України визначено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно частини 10 статті 186 ЗК України, висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення).

Також Земельний кодекс України встановлює обов`язок відповідного органу місцевого самоврядування у рішенні про відмову у затвердженні проекту землеустрою вказувати вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію.

Оскаржуване рішення відповідача, а саме про відмову у затверджені проекту землеустрою та передачі в користування земельної ділянки не відповідає вказаним вимогам закону, оскільки не містить вичерпного переліку недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію.

Так, на підставі розробленого 03.11.2021 для позивача проекту землеустрою, зареєстровано новостворену земельну ділянку з цільовим призначенням: «12.08 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій» та присвоєно кадастровий номер :14:001:0270.

На момент подання позивачем заяви від 23.02.2022 року №643103 щодо затвердження проекту землеустрою та передачі в користування земельної ділянки та складання проекту землеустрою були чітко передбачені певні види цільового призначення земельних ділянок, згідно Наказу «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель» Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 № 548, який втратив чинність 18.04.2023.

Відповідно до частини 1 статті 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно частини 2 даної статті не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі, зокрема, будівництва, обслуговування об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, мультимодальних терміналів, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу).

На переконання суду безпідставними є посилання відповідача у оскаржуваному рішенні на те, що земельна ділянка у відповідності до частини 1 ст. 134 ЗКУ підлягає продажу або передачі у користування окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), оскільки як вірно зазначено позивачем згідно ч. 2 ст. 134 ЗК України передбачено, що не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі: будівництва, обслуговування об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, мультимодальних терміналів, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу). Тобто земельні ділянки з цільовим призначенням з розділу 12 Землі транспорту, а саме 12.01 - 12.10 не підлягають продажу, передачі в оренду на конкурентних засадах, окрім цільового призначення 12.11 Для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу.

Відтак, жодної норми чинного законодавства, яка б давала підстави для передачі земельної ділянки на яку претендує позивач (з цільовим призначенням - 12.08 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій) в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах), відповідачем не зазначено, а тому такі посилання відповідача не могли слугувати підставою для відмови у наданні в користування спірної земельної ділянки.

Окрім цього суд звертає увагу, що на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідачем від 30.04.2024 № 112-42, було обов`язкове до виконання та набрало законної сили рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.05.2022 року у справі №300/461/22, яким відповідача було зобов`язано повторно розглянути заяву та надати дозвіл на складання проєкту землеустрою для будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу), яке міською радою не було взяте до уваги.

Судом також встановлено, що відповідачем у період 2023-2024 років надавалися особам в користування земельні ділянки із аналогічним цільовим призначенням, а саме позивачем долучено низку рішень Івано-Франківської міської ради, які стосувались затвердження проекту землеустрою та передачі в користування земельних ділянок, де відповідач при аналогічних земельних правовідносинах неодноразово погоджував проекти землеустрою та передавав в користування земельні ділянки іншим юридичним особам, що наявні в матеріалах даної справи.

Таким чином зазначене підтверджує факт ненадання земельної ділянки в користування за аналогічних правовідносин виключно позивачу, зважаючи на можливість надання іншим особам в користування таких земельних ділянок.

Також на момент прийняття оскаржуваного п. 9 рішення Івано-Франківської міської ради № 112-42 від 30.04.2024 року, яким підприємцю ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та передачі у платне користування земельну ділянку з підставі невідповідності проекту землеустрою вимогам ст. 134 Земельного кодексу України та посилання, що проект не містить підстав передбачених частиною 2 ст. 134 ЗК України, набрало законної сили рішення Івано-Франківського ОАС від 13.05.2022 року у справі №300/461/22, яке залишене без змін постановою ВААС від 15.02.2024 року, згідно якого зобов`язано надати дозвіл на розробку проекту землеустрою на спірну земельну ділянку орієнтовною площею 0,3241 га, в м. Івано Франківську по вулиці Незалежності, для будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу).

Так Івано-Франківською міською радою 17.01.2025 прийнято рішення про надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3241 га, на вул. Незалежності, для будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 по справі №688/2908/16-ц сформувала правовий підхід щодо вирішення спорів у справах про визнання незаконними актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування про надання у власність (користування) земельних ділянок у ситуації, коли дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку надається кільком особам щодо однієї і тієї ж самої земельної ділянки, який полягає у наступному.

Відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків по відношенню одна до одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб. Зокрема, недобросовісну поведінку може становити необґрунтоване припинення переговорів, пропозиція нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів (зокрема з метою зірвати укладення договору з третьою особою, наприклад з конкурентом недобросовісної сторони переговорів), нерозкриття необхідної контрагенту інформації тощо.

При цьому обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони.

Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Крім того, такий підхід є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим. Тим більше, не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підґрунтя для розвитку корупції.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що законодавець, запроваджуючи регулювання щодо надання землі у користування, не міг мати на меті стимулювання зловживань, посилення соціальної нерівності і спрямованість на неправовий та непрозорий перерозподіл основного національного багатства землі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 24.11.2021 по справі №461/5777/16-а.

При розгляді цієї справи, Суд враховує, що правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Відповідно правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зазначені обставини свідчать про активну позицію позивача щодо узаконення права користування спірною земельною ділянкою.

Також Верховний Суд у постанові від 10.01.2024р. у справі №240/4894/23 виснував, що принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи. Цей принцип також часто відомий як «in dubio pro persona» або «in dubio pro homine» (латинською мовою), що означає «у вагомих сумнівах - на користь людини». Важливо також відзначити, що принцип тлумачення закону на користь особи не означає безумовне ігнорування закону, але вказує на те, що в сумнівних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію, яка максимально захищає права та інтереси саме фізичної особи.

Згідно ст. 1 Регламенту Івано-Франківської міської ради, Регламент встановлює порядок діяльності, основні правила і процедури роботи Івано-Франківської міської ради (далі Рада), її органів і посадових осіб, у тому числі порядок скликання сесії Ради, підготовки і розгляду нею питань, прийняття рішень Ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії, порядок обрання секретаря Ради, порядок організації роботи постійних та тимчасових контрольних комісій Ради.

Відповідно до ст.18 Регламенту головуючий на пленарному засіданні Ради, серед іншого, неупереджено веде пленарні засідання, виносить на обговорення питання порядку денного сесії Ради, інформує про матеріали, що надійшли для розгляду на пленарному засіданні Ради; організовує розгляд проєктів рішень.

Суд під час перегляду долученого відеозапису пленарного засідання чергової 42-ї сесії міської ради (30.04.2024 року) питання №42 «Про земельні питання» за результатами голосування, рішення було прийнято більшістю депутатів («за» - 26; «проти» - 0; «утримались» - 1; «не голосували» - 4; «всього» - 31;) встановив, що відбулося також порушення ст.18 Регламенту щодо правильності інформування про матеріали, які надійшли для розгляду, оскільки до відома депутатів Івано-Франківської міської ради не було доведено та не роз`яснено зміст постанови ВААС від 03.04.2024 року по справі 300/4721/23, необхідність повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.02.2022 року за № 643103.

Стаття 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Вказані порушення свідчать про протиправні дії відповідача при розгляді заяви підприємця ОСОБА_1 від 23 лютого 2022 року № 643103 та ігнорування постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 року на 42 сесії Івано-Франківської міської ради від 30 квітня 2024 року.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд звертає увагу, що Івано-Франківською міською радою прийнято рішення про відмову в затвердження проекту землеустрою та передачі в платне користування земельної ділянки втретє, із зазначенням різних підстав для відмови. При цьому за аналогічних правовідносин іншим особам було надано в користування земельні ділянки.

Таким чином, таке рішення прийнято необгрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно, без дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідач - Івано-Франківська міська рада, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів тих обставини, що земельна ділянка на яку претендує позивач, підлягає продажу або передачі у користування окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах) та не довів правомірності прийняття оскаржуваного рішення. Натомість позивачем доведено обставин на яких грутуються його позовні вимоги.

Аналіз вищенаведеного дає підстави для висновку, що при прийнятті спірного рішення відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений ч. 15 ст. 123 ЗК України, що свідчить про прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправного рішення стосовно відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в користування земельної ділянки.

Приписами частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Як вже зазначено судом, у спірних правовідносинах відповідач безпідставно втретє відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою та передачі в користування земельну ділянку без належного та законного нормативного обґрунтування такої відмови, які передбачені статтею 123 Земельного кодексу України. Також суд враховує що питання повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.02.2022 року за № 643101 на виконання судових рішень у справах № 300/3118/22 та № 300/4721/24 не дали ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене та враховуючи досліджені обставини справи, суд дійшов висновку, що слід зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою та передати в користування спірну земельну ділянку, згідно поданої заяви підприємця ОСОБА_1 від 23.02.2022 № 643103.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримано приписів частини 2 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн. згідно квитанції від 05.07.2024.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Івано-Франківської міської ради щодо повторного розгляду по суті заяви підприємця ОСОБА_1 від 23.02.2022 року за реєстровим номером №643103 на сесії Івано-Франківської міської ради яка відбулась 30 квітня 2024 року.

Визнати протиправним та скасувати пункту п. 9 рішення Івано-Франківської міської ради, 42 сесії, восьмого демократичного скликання за № 112-42 від 30 квітня 2024 року «Про земельні питання», яким відмовлено підприємцю ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в користування (оренду) земельної ділянки: п. 9 Відмовити підприємцю ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в користування земельної ділянки площею 0,2579 га, розташованої у АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, кадастровий номер :14:001:0270 (з правом оренди на 10 років).

Зобов`язати Івано-Франківську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі в користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2579 га, розташовану у АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, кадастровий номер :14:001:0270 (з правом оренди на 10 років), згідно поданої заяви від 23.02.2022 № 643103.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.