Справа № 560/8396/24
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/8396/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

05 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №1 від 15.02.2024 в частині не зарахування до пільгового стажу періодів роботи: з 11.11.1988 по 27.08.1989, з 01.07.2008 по 31.12.2008, з 01.06.2009 по 31.07.2009, з 01.09.2009 по 31.05.2010, з 01.07.2010 по 31.10.2010, з 01.12.2010 по 31.12.2010;

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, викладену в листі від 05.04.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 03.03.1986 періоди роботи: з 11.11.1988 по 27.08.1989; з 01.03.2001 по 13.05.2001, з 05.04.2002 по 05.04.2002, з 21.07.2002 по 05.08.2002, з 11.03.2003 по 11.03.2003, з 03.04.2003 по 30.04.2003, з 10.01.2006 по 07.04.2006; з 31.03.1992 по 31.08.1993, з 01.02.1996 по 31.03.1996, з 01.09.1996 по 30.09.1996, з 01.08.1997 по 30.09.1997, з 01.05.1999 по 31.05.1999, з 01.01.2009 по 31.05.2009 , з 01.08.2009 по 31.08.2009, з 01.06.2010 по 30.06.2010, з 01.11.2010 по 30.11.2010, з 01.05.2011 по 31.07.2011, з 01.12.2011 по 31.10.2012; з 01.07.2008 по 31.12.2008, з 01.06.2009 по 31.07.2009, з 01.09.2009 по 31.05.2010, з 01.07.2010 по 31.10.2010, з 01.12.2010 по 31.12.2010;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п. 6 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з часу звернення із заявою про призначення пенсії.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.07.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №1 від 15.02.2024 в частині не зарахування до пільгового стажу періодів роботи: з 11.11.1988 по 27.08.1989; з 01.03.2001 по 13.05.2001, з 05.04.2002 по 05.04.2002, з 21.07.2002 по 05.08.2002, з 11.03.2003 по 11.03.2003, з 03.04.2003 по 30.04.2003, з 10.01.2006 по 07.04.2006; з 31.03.1992 по 31.08.1993, з 01.02.1996 по 31.03.1996, з 01.09.1996 по 30.09.1996, з 01.08.1997 по 30.09.1997, з 01.05.1999 по 31.05.1999, з 01.01.2009 по 31.05.2009, з 01.08.2009 по 31.08.2009, з 01.06.2010 по 30.06.2010, з 01.11.2010 по 30.11.2010, з 01.05.2011 по 31.07.2011, з 01.12.2011 по 31.10.2012; з 01.07.2008 по 31.12.2008, з 01.06.2009 по 31.07.2009, з 01.09.2009 по 31.05.2010, з 01.07.2010 по 31.10.2010, з 01.12.2010 по 31.12.2010.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, викладену в листі від 05.04.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 03.03.1986 періоди роботи: з 11.11.1988 по 27.08.1989; з 01.03.2001 по 13.05.2001, з 05.04.2002 по 05.04.2002, з 21.07.2002 по 05.08.2002, з 11.03.2003 по 11.03.2003, з 03.04.2003 по 30.04.2003, з 10.01.2006 по 07.04.2006; з 31.03.1992 по 31.08.1993, з 01.02.1996 по 31.03.1996, з 01.09.1996 по 30.09.1996, з 01.08.1997 по 30.09.1997, з 01.05.1999 по 31.05.1999, з 01.01.2009 по 31.05.2009 , з 01.08.2009 по 31.08.2009, з 01.06.2010 по 30.06.2010, з 01.11.2010 по 30.11.2010, з 01.05.2011 по 31.07.2011, з 01.12.2011 по 31.10.2012; з 01.07.2008 по 31.12.2008, з 01.06.2009 по 31.07.2009, з 01.09.2009 по 31.05.2010, з 01.07.2010 по 31.10.2010, з 01.12.2010 по 31.12.2010.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком згідно пункту 6 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за результатами розгляду якої було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Приймаючи оскаржуване рішення в частині задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу спірні періоди роботи, тоді як документи, що були надані із заявою про призначення пенсії, містять всі необхідні відомості, для врахування спірних періодів до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 1058-IV.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що страховий стаж згідно наданих заявником документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу становить 25 років 5 місяців 17 днів, пільговий стаж 19 років 8 місяців 1 день (необхідний пільговий стаж 20 років).

Також вказано, що оскаржуване судове рішення є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 02.10.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обгрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 1 від 15.02.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи 20 років, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV.

Згідно поданих документів пільговий стаж позивача складає 19 років 8 місяців 1 день, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

До пільгового стажу не зараховано:

- з 11.11.1988 по 27.08.1989, оскільки згідно архівної довідки працювала штопальницею;

- з 01.03.2001 по 13.05.2001, з 05.04.2002 по 05.04.2002, з 21.07.2002 по 05.08.2002, з 11.03.2003 по 11.03.2003, з 03.04.2003 по 30.04.2003, з 10.01.2006 по 07.04.2006, оскільки робота фабрики була призупинена;

- з 31.03.1992 по 31.08.1993, з 01.02.1996 по 31.03.1996, з 01.09.1996 по 30.09.1996, з 01.08.1997 по 30.09.1997, з 01.05.1999 по 31.05.1999, з 01.01.2009 по 31.05.2009 , з 01.08.2009 по31.08.2009, з 01.06.2010 по 30.06.2010, з 01.11.2010 по 30.11.2010, з 01.05.2011 по 31.07.2011, з 01.12.2011 по 31.10.2012, оскільки відсутні відомості про нарахування заробітної плати;

- з 01.07.2008 по 31.12.2008, з 01.06.2009 по 31.07.2009, з 01.09.2009 по 31.05.2010, з

01.07.2010 по 31.10.2010, з 01.12.2010 по 31.12.2010, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі вказаної норми апеляційний суд не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, робітницям текстильного виробництва, зайнятим на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затвердженим у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і за наявності стажу зазначеної роботи не менше 20 років.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 року по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі №500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 Порядку № 637, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (п. 18 Порядку № 637).

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 03.03.1986 позивач у період з 03.03.1986 по 05.11.2012 працювала ткачем (ткалею) на Славутській суконній фабриці, 03.01.2002 перейменована у ЗАТ Славутська суконна фабрика, 30.06.2011 перейменована у ПАТ "Славутська суконна фабрика".

Вказані записи в трудовій книжці не містять помилок, неточностей, підтирань чи виправлень, що не заперечується відповідачем.

Тому надані документи підтверджують право позивачки на врахування вищевказаних періодів роботи до пільгового стажу.

Щодо незарахування відповідачем спірних періодів роботи з 31.03.1992 по 31.08.1993, з 01.02.1996 по 31.03.1996, з 01.09.1996 по 30.09.1996, з 01.08.1997 по 30.09.1997, з 01.05.1999 по 31.05.1999, з 01.01.2009 по 31.05.2009, з 01.08.2009 по 31.08.2009, з 01.06.2010 по 30.06.2010, з 01.11.2010 по 30.11.2010, з 01.05.2011 по 31.07.2011, з 01.12.2011 по 31.10.2012, оскільки відсутні відомості про нарахування заробітної плати; з 01.07.2008 по 31.12.2008, з 01.06.2009 по 31.07.2009, з 01.09.2009 по 31.05.2010, з 01.07.2010 по 31.10.2010, з 01.12.2010 по 31.12.2010, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості про сплату страхових внесків, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статтей 14, 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків є страхувальники (роботодавці), які зобов`язані сплачувати страхові внески за застрахованих осіб (працівників) до органів Пенсійного фонду України.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV вказано, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Здійснення персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовано статтею 21 Закону №1058-IV. Як зазначено в частині другій цієї статті на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Частиною 3 статті 21 Закону №1058-IV визначено перелік відомостей, які повинна містити персональна електронна облікова картка застрахованої особи; та серед іншого, частина персональної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід) та розмір сплачених страхових внесків.

Постановою правління Пенсійного фонду України №10-1 від 18.06.2014 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі Положення №10-1), яке визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 6 розділу V Положення №10-1 інформація з Реєстру застрахованих осіб формується та надається, зокрема, щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу - згідно з додатками 3 - 5 до цього Положення. Так, додатком 4 до цього Положення затверджено форму довідки ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Нормами статті 106 Закону №1058-IV передбачена відповідальність страхувальників, серед іншого, за несплату або несвоєчасну сплату страхових внесків.

Враховуючи численну та усталену практику Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі №226/1994/17, від 01.03.2021 у справі №423/757/17) при розгляді аналогічних спорів: касаційний суд неодноразово вказував на те, що відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.

Стосовно незарахування відповідачем до пільгового стажу періодів роботи позивача з 11.11.1988 по 27.08.1989 (оскільки згідно архівної довідки ОСОБА_1 працювала штопальницею, згідно трудової книжки працювала - ткачем), з 01.03.2001 по 13.05.2001, з 05.04.2002 по 05.04.2002, з 21.07.2002 по 05.08.2002, з 11.03.2003 по 11.03.2003, з 03.04.2003 по 30.04.2003, з 10.01.2006 по 07.04.2006 (оскільки робота фабрики призупинена), суд зазначає, що у трудовій книжці позивача щодо даних періодів міститься інформація про трудовий стаж з відповідними записами про роботу, а також містяться посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття на роботу та звільнення позивача з роботи.

Посилання відповідача на той факт що в період з 11.11.1988 по 27.08.1989 позивач працювала штапальницею, з 01.03.2001 по 13.05.2001, з 05.04.2002 по 05.04.2002, з 21.07.2002 по 05.08.2002, з 11.03.2003 по 11.03.2003, з 03.04.2003 по 30.04.2003, з 10.01.2006 по 07.04.2006 робота фабрики призупинена, не підтверджено належними доказами, а тому не можуть слугувати підставою для відмови у зарахуванні пільгового стажу та призначення пенсії ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу спірні періоди роботи, тоді як документи, що були надані із заявою про призначення пенсії, містять всі необхідні відомості, для врахування спірних періодів до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 1058-IV.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 15.02.2024 № 1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Як наслідок, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 03.03.1986 періоди роботи: з 11.11.1988 по 27.08.1989; з 01.03.2001 по 13.05.2001, з 05.04.2002 по 05.04.2002, з 21.07.2002 по 05.08.2002, з 11.03.2003 по 11.03.2003, з 03.04.2003 по 30.04.2003, з 10.01.2006 по 07.04.2006; з 31.03.1992 по 31.08.1993, з 01.02.1996 по 31.03.1996, з 01.09.1996 по 30.09.1996, з 01.08.1997 по 30.09.1997, з 01.05.1999 по 31.05.1999, з 01.01.2009 по 31.05.2009 , з 01.08.2009 по 31.08.2009, з 01.06.2010 по 30.06.2010, з 01.11.2010 по 30.11.2010, з 01.05.2011 по 31.07.2011, з 01.12.2011 по 31.10.2012; з 01.07.2008 по 31.12.2008, з 01.06.2009 по 31.07.2009, з 01.09.2009 по 31.05.2010, з 01.07.2010 по 31.10.2010, з 01.12.2010 по 31.12.2010

Враховуючи положення ст. 308 КАС України колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта, що позовна вимога зобов`язального характеру є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №591/5935/17, розглядаючи спір виходила з того, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Ця мета зазначена також у статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №0940/2394/18.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.