Справа № 706/445/24
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 706/445/24 Головуючий у 1 інстанції: Орендарчук М.П.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Ключковича В.Ю.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на додаткове рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 28 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2024 року позов задоволено. Скасовано постанову про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання (перебування) на території України серії АА № 00018190 від 25.03.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , закрито.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без задоволення. Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2024 року - залишено без змін (суддя-доповідач В. В. Кузьменко).

30 вересня 2024 року до Христинівського районного суду Черкаської області від представника ОСОБА_1 - Задояного Юрія Вікторовича надійшла заява від 29.09.2024 про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача 4000 грн. витрат за надану професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 28 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено повністю. Ухвалено додаткове рішення у вказаній справі. Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 4 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з додатковим рішенням суду, відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами частини 1 статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 3 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У свою чергу, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Норми ч.ч. 1-2 ст. 134 КАС України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

У відповідності до частини 1 статті 26 Закону №5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги; документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

В силу вимог ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями частини 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, апелянт стверджує, що позивач не звернувся вчасно до суду першої інстанції із заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів.

При цьому, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.07.2023 у справі №160/16902/20, апелянт вказав, що зазначення у прохальній частині адміністративного позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі, на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

Колегія суддів вважає вищевказані доводи апелянта безпідставними, оскільки, представник ОСОБА_1 - Задояний Ю.В. у тексті адміністративного позову послався на положення частини 7 статті 139 КАС України та зазначив, що докази розміру понесених позивачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме, витрати на правову допомогу, будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (4 сторінка адміністративного позову).

Отже, представник позивача повідомив суд першої інстанції, зокрема, про намір подати докази розміру понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Матеріали справи свідчать, що на підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції представником позивача подано:

- Договір-доручення про надання професійної правничої допомоги від 09 квітня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатом Задояним Ю.В.;

- опис від 25 вересня 2024 року виконаних робіт згідно договору-доручення про надання професійної правничої допомоги від 09.04.2024 року;

- квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №28 від 26.09.2024 на суму 4 00,00 грн.

Відповідно до пункту 1.1 Договору-доручення про надання професійної правничої допомоги від 09 квітня 2024 року, предметом даного Договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у Христинівському районному суді Черкаської області у справі про оскарження постанови №00018190.

Згідно пункту 4.2 вищевказаного Договору-доручення, вартість послуг представництва Адвокатом інтересів Клієнта, як позивача у справі в суді першої інстанції сторони оцінюють у 4000 гривень. Означена сума має. бути сплачена в строк до п`яти днів з часу ухвалення рішення судом першої інстанції.

У відповідності до опису від 25 вересня 2024 року виконаних робіт згідно договору-доручення про надання професійної правничої допомоги від 09.04.2024 року, Адвокат Задояний Ю.В. надав ОСОБА_2 послуги з представництва її інтересів, як позивача у справі № 706/445/24, у суді першої інстанції на суму 4000 грн.

В силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладених у постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18, «…При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

…При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг».

Суд першої інстанції при вирішенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення, враховуючи особливості предмета спору, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу під час судового розгляду справи, характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру, керуючись принципами справедливості та верховенства права, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, визначений позивачем та його адвокатом в розмірі 4 000 грн. є обґрунтованим щодо іншої сторони спору.

Разом з тим, апелянт зазначає, що з наданих до заяви документів відповідач не може належним чином визначити обсяги затраченого часу щодо виконання кожної послуги й, відповідно, співмірність таких показників.

На переконання апелянта, відсутність детального опису робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, зокрема, із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.

Колегія суддів вважає вищевказані доводи апелянта необгрунтованими, оскільки, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми (гонорару), не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19.

Крім того, матеріали справи свідчать, що адвокатом Задоянии Ю.В. були надані ОСОБА_1 в суді першої інстанції наступні послуги з правової допомоги: складання адміністративного позову; подання заяви від 16.04.2024 про отримання електронних повісток; подання заяви від 11.05.2024 про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача державного виконавця та зупинення дії постанови про адміністративне правопорушення; подання заяви від 28.05.2024 про відкладення розгляду справи; участь у судових засіданнях 19.07.2024 та 24.09.2024.

На переконання колегії суддів, розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн, що підлягають відшкодуванню позивачу, є співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а тому, обґрунтовано стягнутий судом першої інстанції з відповідача.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17, згідно якої, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі та наявність правових підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв додаткове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Додаткове рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Ключкович В.Ю.