Справа № 160/31910/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить:
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_2 відносно ОСОБА_1 стосовно не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за весь час затримки за період з 28 квітня 2022 р. по 22 серпня 2024 року за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу , поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за весь час затримки за період з 28 квітня 2022 р. по 22 серпня 2024 року за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , 28.04.2022 під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини отримав поранення, після якого проходив тривале лікування. При цьому, відповідачем не здійснено нарахування та виплату додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови №168. Лише 22.08.2024 відповідачем здійснено виплату додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови №168, однак без компенсації втрати частини доходів. Позивач зазначає, що основною умовою для виплати громадянину компенсації згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком №159 є порушенням встановлених строків виплати нарахованих доходів у випадку, якщо такі виплати не мають разового характеру. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією, у даному випадку - військовою частиною, добровільно чи на виконання рішення суду, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Цією ж ухвалою суду витребувано від Військової частини НОМЕР_1 пояснення щодо нарахованого та фактично виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_3 ) 22.08.2024 у сумі 671000,00грн. та 24.05.2024 у сумі 126892,28грн.; картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_3 ) за 2022-2024 роки.
Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Військовою частиною НОМЕР_1 подана заява про залишення позовної заяви без руху через неякісні копії доданих до позовної заяви додатків, яка залишена судом без задоволення, оскільки обставини, на які посилається відповідач, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а відповідачем таких не надано.
У поданому відзиві відповідачем зазначено про не погодження з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та безпідставними з наступного. Позивач дійсно проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 15.12.2021 та з 22.12.2022 призначений на посаду інструктора навчального взводу навчальної роти навчального батальйону НОМЕР_4 загальновійськового полігону, справи та посаду здав, та вибув до нового місця служби. Дійсно, 13.07.2022 приблизно об 11:00 поблизу с. Мазанівка Слов`янського району Донецької області в результаті артилерійського обстрілу позивач отримав акубаротравму. 14.07.2022 у зв`язку із погіршенням стану здоров`я його було евакуйовано силами медичного пункту батальйону до Близнюківської ЦРЛ, де він в подальшому був переведений до КНК «Лозівське територіальне медичне об`єднання». ОСОБА_1 за період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 з березня 2022 року по грудень 2022 року була нарахована додаткова винагорода. Останній платіж на особистий рахунок позивач отримав від військової частини НОМЕР_1 26.12.2022. Щодо виплат одноразової грошової допомоги по пораненню (документи по МСЕК) ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 не звертався. Тобто, при переведенні в іншу військову частину Військова частина НОМЕР_1 провела повний розрахунок з позивачем, зауважень, скарг від ОСОБА_1 не надходило. Крім того, в наданих позивачем до позовної заяви виписках відсутня будь-яка інформація щодо відправника коштів. Позивачем не вказано, за який період йому була виплачена додаткова винагорода, не вказує, яка сума була виплачена, який зв`язок між отриманою травмою та виплаченими коштами, позивач не зазначає, що в період служби у Військовій частині НОМЕР_1 йому недоплатили додаткову винагороду. За викладених обставин, позовні вимоги безпідставні та задоволенню не підлягають.
До відзиву відповідачем долучено такі докази: наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2021 №708, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2022 №345, доповідь по факту поранення під час виконання бойових завдань від 15.07.2022, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2022 №4922, картку особового рахунку №135/ФЕС. Щодо карток особового рахунку за 2023-2024 рр. відповідачем у відзиві зазначено, що такі відсутні, оскільки військовослужбовець ОСОБА_1 не проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 за вказані періоди.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №708 від 15.12.2021, молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , призначеного наказом командира НОМЕР_6 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 15.12.2021 №276-рс на посаду командира 3 розвідувального відділення розвідувального взводу НОМЕР_7 механізованого батальйону, з 15.12.2021 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види грошового забезпечення, вважати таким, що прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3170,00грн. на місяць, шпш «молодший сержант».
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №345 від 22.12.2022, молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , командира бойової машини-командира відділення 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_7 механізованого батальйону, наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 02.12.2022 №217-рс призначено на посаду інструктора навчального взводу навчальної роти навчального батальйону НОМЕР_4 загальновійськового полігону, вважати таким, що здав справи та посаду 22.12.2022 та вибув до нового місця служби, з 22.12.2022 виключено зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення з 23.12.2022.
Зі змісту акту службового розслідування Військової частини НОМЕР_1 , 28 квітня 2022 року приблизно о 10:00 під час виконання бойового завдання з відбиття агресії окупаційних військ Російської Федерації поблизу населеного пункту Курулька Харківської області внаслідок артилерійського обстрілу сил Російської Федерації по позиціях 8 механізованої роти молодший сержант ОСОБА_1 отримав акубаротравму, був евакуйований з 8 механізованої роти силами медичного пункту батальону.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2022 №4922 «Про результати службового розслідування», 13 липня 2022 року приблизно об 11:00 під час виконання бойового завдання з відбиття агресії окупаційних військ Російської Федерації поблизу села Мазанівка Краматорського району Донецької області, під час обстрілу з артилерії сил Російської Федерації молодший сержант ОСОБА_1 отримав акубаротравму. 14.07.2022 у зв`язку із погіршенням стану був евакуйований силами медичного пункту 3 механізованого батальйону до Близнюківської ЦРЛ селища міського типу Близнюки Лозівського району Харківської області, де в подальшому переведений до КНП «Лозівське територіальне медичне об`єднання» Харківської області.
Згідно із Довідкою ВЛК Військової частини НОМЕР_8 від 03.04.2023 №2455, 03 квітня 2023 року проведено медичний огляд молодшого сержанта ОСОБА_1 та постановлено ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): наслідки повторних вибухових травм (від 28.04.2022, від 13.07.2022) акубаротравматичне ураження вух у вигляді хронічної лівобічної сенсоневральної приглухуватості, правобічної глухоти зі сприйняттям шепітної мови 5,0 м лівим та 0 м правим вухом, розмовної 6,0 м лівим вухом та 0 м правим вухом. Стан після повторних вибухових травм (від 28.04.2022, від 13.07.2022), закритих черепно-мозкових травм, струсів головного мозку, з астено-невротичним синдромом. Травми легкого ступеню. Травми, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. Захворювання, ТАК, пов`язано з проходженням військової служби. Придатний до військової служби за контрактом.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за весь час затримки за період з 28 квітня 2022 року по 22 серпня 2024 року, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ).
Відповідно до статті 1 цього Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №20ІІ-XII визначено грошове забезпечення військовослужбовців.
Так, відповідно до частини другої - третьої статті 9 Закону № 20ІІ-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За змістом частини четвертої статті 9 Закону № 20ІІ-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Згідно із пунктом 1 Постанови №168 (в редакції час спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 зазначеного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Статтею 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2001 № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159), положення якого фактично відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.
Отже, умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду), а виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.
Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.04.2024 у справі №560/8194/20, який враховується судом згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 у період з 15.12.2021 по 22.12.2022.
Згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №345 від 22.12.2022, молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 вважати таким, що здав справи та посаду 22.12.2022 та вибув до нового місця служби, з 22.12.2022 виключено зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення з 23.12.2022.
Як вбачається з матеріалів справи, що не заперечено відповідачем, позивач 28.04.2022 та 13.07.2022 під час виконання бойового завдання з відбиття агресії окупаційних військ Російської Федерації отримав акубаротравму.
Згідно із Довідкою Військової частини НОМЕР_8 від 03.04.2023 №2455, складеної за наслідками медичного огляду військовослужбовця ОСОБА_1 , ВЛК визнана його стан після повторних вибухових травм (від 28.04.2022, від 13.07.2022), закритих черепно-мозкових травм, струсів головного мозку, з астено-невротичним синдромом, травми, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини, захворювання, ТАК, пов`язано з проходженням військової служби.
Обґрунтовуючи протиправність дій відповідача у спірних правовідносинах, позивач наполягає, що поранення він отримав 28.04.2022, а остаточна виплата додаткової винагороди до грошового забезпечення відповідно до Постанови №168 була проведена лише - 22.08.2024, а відтак він має право на отримання компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку № 159.
Однак, такі доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.
З аналізу норм Закону України №2050-ІІІ та Порядку №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:
1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;
2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);
3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини, так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);
4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;
5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.
Основною умовою для виплати громадянину компенсації згідно із Законом №2050-ІІІ та Порядком №159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у випадку, якщо такі виплати не мають разового характеру.
За змістом пункту 1 Постанови №168 до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються у тому числі військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.
Доказів того, що виплата вказаних сум додаткової винагороди відбулась несвоєчасно, тобто із затримкою, позивачем не надано, а матеріали справи не містять.
Відсутні і докази наявності спору між позивачем та відповідачем щодо сум додаткової винагороди, нарахованих та виплачених протягом квітня 2022 року по грудень 2022 року.
Тож, доводи позивача про те, що лише 22.08.2024 Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено виплату в повному обсязі додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 за поранення, отримане ним 28.04.2022, жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що правових підстав для виплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів відповідно до Закону України №2050-ІІІ та Порядку №159 у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 за поранення, отримане 28.04.2022, у відповідача не було.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова