Справа № 320/37567/24
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року справа №320/37567/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.07.2024 № 91 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі заяви від 11.07.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 76 % суддівської винагороди, зазначеної у довідці Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2024 № 02.7-36/130 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з 11.07.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправно, без врахування фактичних підстав, що зумовили звернення за відповідним перерахунком, відмовило у задоволенні заяви про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2024 № 02.7-36/130, виданої на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 у справі № 320/33398/23.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 06.07.2023 № 684/0/15-23 гр. ОСОБА_1 звільнено з посади судді Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, наказом Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2023 № 28 к/гс відраховано зі штату суду.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.07.2023 № 91 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 07.07.2023.

Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06.06.2024 № 91 позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 76 % суддівської винагороди, зазначеної в довідці Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2023 № 02.7-36/106.

Відповідно до вказаної довідки посадовий оклад позивача становить 131375,00 грн та розрахований як 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн, помножений на регіональний коефіцієнт - 1,25 за здійснення правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб згідно з частиною четвертою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Не погоджуючись із тим, що Шостий апеляційний адміністративний суд при визначенні розміру суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці використав показник прожиткового мінімуму, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, що передбачений абзацом п`ятим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», у розмірі 2102,00 грн, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 у справі № 320/33398/23 було зобов`язано Шостий апеляційний адміністративний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 07.07.2023, розмір якої розрахований виходячи з посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного на підставі ч. 2 ст. 130 Конституції України, ч.ч. 3, 4 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684,00 грн, встановленому ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

На виконання вказаного рішення Шостим апеляційним адміністративним судом видана довідка від 07.06.2024 № 02.7-36/130, згідно з якою посадовий оклад ОСОБА_1 розраховано, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року у розмірі 2684 грн 00 коп.

Позивач 11.07.2024 через веб-портал Пенсійного фонду України подав заяву про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2024 № 02.7-36/130.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.07.2024 № 91 гр. ОСОБА_1 відмовлено в проведенні такого перерахунку.

Обґрунтовуючи таке рішення, пенсійний орган зазначив, що відповідно до статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання здійснюється у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. У зв`язку з тим, що у 2024 році зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з якого встановлюється базовий розмір посадового окладу судді, не відбулися, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні законні підстави.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.07.2024 № 91 протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що вони врегульовані нормами Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно з частиною четвертою статті 142 Закону № 1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Абзацом першим пункту 6 розділу ІV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 12.03.2008 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1) передбачено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини другої статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.

Абзацом другим пункту 6 розділу ІV Порядку № 3-1 встановлено, що звернення судді за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання здійснюється шляхом подання до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду судді у відставці.

Згідно з пунктом 7 розділу ІV Порядку № 3-1 документи про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання розглядає орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Судом встановлено, що позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою встановленого зразка за формою, розміщеною на вебпорталі Пенсійного фонду України, до якої була додана копія довідки Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2024 № 02.7-36/130.

Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило в проведенні перерахунку з посиланням на обставину, яка не була визначена позивачем в якості підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Так, відповідач зазначив, що у 2024 році не відбулося зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з якого встановлюється базовий розмір посадового окладу судді, тобто не відбулося зміни розміру складових суддівської винагороди.

Вказані доводи Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є необґрунтованими, адже складовою суддівської винагороди є «прожитковий мінімум для працездатних осіб», а не «прожитковий мінімум для працездатних осіб, з якого встановлюється базовий розмір посадового окладу судді». Крім того, підставою для звернення за перерахунком стало неправильне визначення розміру суддівської винагороди в довідці Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2023 № 02.7-36/106, на підставі якої гр. ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання з 07.07.2023, а не підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2024 році.

Аналізуючи доводи позовної заяви щодо наявності підстав для здійснення перерахунку призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2024 № 02.7-36/130, суд виходить з наступного.

Положеннями частини другою статі 130 Конституції України передбачено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду складає 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частинами п`ятою-восьмою статті 135 Закону № 1402-VIII встановлено умови виплати та розмір щомісячних доплат суддям, розмір яких встановлюється у процентному відношенні до посадового окладу.

Аналіз наведених положень Закону № 1402-VIII свідчить про те, що розмір посадового окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, прямо залежить від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року. Всі інші складові суддівської винагороди, у тому числі доплата за вислугу років, доплата за науковий ступінь, доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, а також допомога на оздоровлення розраховуються із посадового окладу судді.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян врегульовано Законом України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон № 966-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023 був визначений в абзаці четвертому статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та складав 2684,00 грн.

Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, Шостий апеляційний адміністративний суд неправильно визначився із розрахунковою величиною при обчисленні розміру суддівської винагороди ОСОБА_1 при видачі довідки від 07.07.2023 № 02.7-36/106. Суд помилково розрахував суддівську винагороду позивача, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн, який передбачений абзацом п`ятим, а не четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Протиправність зазначених дій Шостого апеляційного адміністративного суду встановлена рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 у справі № 320/33398/23, яке набрало законної сили.

На виконання рішення суду Шостим апеляційним адміністративним судом видана нова довідка від 07.06.2024 № 02.7-36/130, яка містить правильний розрахунок розміру суддівської винагороди позивача.

Таким чином, звернення гр. ОСОБА_1 до органу Пенсійного фонду із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі нової довідки Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2024 № 02.7-36/130 обумовлене необхідністю відновлення його порушених прав на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у належному розмірі, що сталося з вини органу, який видав довідку з помилковими показниками.

Позивачем дотриманий порядок звернення до органу Пенсійного фонду для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та подано органу Пенсійного фонду відповідну заяву та нову довідку про суддівську винагороду від 07.06.2024 № 02.7-36/130.

У той же час, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві при прийнятті рішення від 18.07.2024 № 91 не враховано усіх обставин, що мають значення для його прийняття, що призвело до протиправної відмови у здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та порушення права позивача на належне матеріальне забезпечення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) наголосив, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і якість їхніх дій, мінімізують ризик помилки. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. також рішення у справі «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, пункт 74).

Особа не повинна зазнавати негативних наслідків та в такої особи не повинні виникати нові додаткові зобов`язання через помилки, допущені суб`єктами владних повноважень.

Зазначеної позиції також притримується Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.06.2024 у справі № 990/305/23.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 також зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Також в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що рішення про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 18.07.2024 № 91 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві за принципом екстериторіальності як органом, призначеним для розгляду заяви позивача від 11.07.2024. Зважаючи на те, що саме цим органом допущено порушення прав позивача на належне матеріальне забезпечення судді у відставці, суд дійшов висновку, що дії зобов`язального характеру, спрямовані на відновлення порушених прав позивача, має вчинити саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Зазначена позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Судом також встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві від 06.06.2024 № 91 здійснено перерахунок призначеного гр. ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці, виходячи з відсоткового показника 76 % від розміру суддівської винагороди. Значення відсоткового показника розміру суддівської винагороди позивачем не оспорюється та відповідачем не заперечується.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість свого рішення про відмову у здійсненні гр. ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2024 № 02.7-36/130, виданої на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 у справі № 320/33398/23, виходячи з розміру 76 % його суддівської винагороди, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 1211,20 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.07.2024 № 91 про відмову гр. ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити гр. ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 11.07.2024 в розмірі 76 % суддівської винагороди, зазначеної у довідці Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2024 № 02.7-36/130 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з виплатою недоотриманих сум.

Стягнути на користь гр. ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.