Справа № 357/18454/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
судді Шостого апеляційного адміністративного суду Штульман І.В.
05 березня 2025 року м. Київ
У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в Білоцерківський міськрайонний суд Київської області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, Укртрансбезпека), в якому просила:
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2025 року апеляційну скаргу Укртрансбезпеки залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з протиправності спірних постанов у зв`язку з неврахуванням відповідачем при їх прийнятті фактів перевезення вантажів напівпричепом-контейнеровозом.

Разом з тим, на моє переконання, така позиція суду апеляційної інстанції не у повній мірі відповідає положенням статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-IV (далі - Закон №2862-IV), пункту 22.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), та наказу Міністерства транспорту України від 14 січня 1997 року №363 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» (далі - Правила №363).

Частиною другою статті 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%.

Статтею 33 Закону №2862-IV визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту «б» пункту 22.5 ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема, на автомобільних дорогах державного значення фактичної маси, а саме: двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом - 40 тонн; трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40 тонн; двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 42 тонни; трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 44 тонни.

Отже, різниця між вантажними автомобілями (тягачами) з напівпричепами, для яких дозволена максимальна маса становить 40 тонн або 42 тонни (44 тонни), полягає в тому, що останні мають бути контейнеровозами, що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За змістом пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП, зокрема, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідачем до суду першої інстанції, на підтвердження в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 132-1 КУпАП, надано матеріали автоматичної фотофіксації належних позивачу автомобілів з причепом (передній та боковий вид вантажівок з напівпричепом).

Фактична допустима маса спеціалізованого вантажного тягача марки «MAN TGS 26.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричепу «Benalu», державний номерний знак НОМЕР_2 , який переобладнаний в універсальну платформу, контейнеровоз, обладнаний для перевезення контейнерів типу 1А або 1С або встановлення бортів та тенту, - повинна складати 40 тонн, а у разі належності напівпричепу до контейнеровозу - 44 тонни.

Фактична допустима маса спеціалізованого вантажного тягача марки «MAN TGS 18.330», державний номерний знак НОМЕР_3 , та напівпричепу «Bodex», державний номерний знак НОМЕР_4 , який переобладнаний в універсальну платформу, контейнеровоз, обладнаний для перевезення контейнерів типу 1А або 1С або встановлення бортів та тенту, - повинна також складати 40 тонн, а у разі належності напівпричепу до контейнеровозу - 44 тонни.

Наголошуючи на протиправності оспорюваних постанов, ОСОБА_1 посилалася на те, що посадовими особами Укртрансбезпеки не враховано належність напівпричепів до контейнеровозів, що свідчить про неправильність обчислення максимально допустимої загальної маси транспортного засобу 40 тонн.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III) визначено, що причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Положеннями пункту 1 Правил №363 визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Отже, напівпричеп - це транспортний засіб без джерела енергії, який самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може, а рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів.

Напівпричеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій, а саме: контейнерів.

Згідно з пунктом 17.6 Правил №363 для перевезення контейнерів перевізник повинен надавати автомобілі (автопоїзди) із бортовими платформами або спеціалізований рухомий склад (низькорамні напівпричепи - контейнеровози, автомобілі із вантажопіднімальними пристроями тощо).

Відповідно до пунктів 17.2-17.5 Правил №363 забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.

Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м). Після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил, навісити бирку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача (пункт 17.15 Правил №363).

Відповідно до пункту 17.9 Правил №363 приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється при наявності Договору на підставі заявки, а при відсутності Договору - разового договору.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надано до суду доказів перевезення вантажів контейнером (зокрема, але не виключно договору перевезення), актів про пломбування, тощо. Відповідного маркування із зазначенням вантажності і маси тари контейнера, внутрішнього об`єму контейнера, місця, місяця і року виготовлення контейнера; часу останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера транспортний засіб позивача не містить.

Надані до матеріалів справи копії товарно-транспортних накладних від 08 жовтня 2024 року №4646, від 15 жовтня 2024 року №2, від 18 жовтня 2024 року №73, від 15 листопада 2024 року №46 також жодним чином не підтверджують, що позивачем здійснювалися контейнерні перевезення.

Так, у додатку 7 до Правил №363 міститься форма товарно-транспортної накладної.

У другій колонці зворотного боку товарно-транспортної накладної «Відомості про вантаж» необхідно зазначати найменування вантажу (номер контейнера), у разі перевезення небезпечних вантажів: клас небезпечних речовин, до якого віднесено вантаж.

Пунктом 17.16 Правил №363 передбачено, що під час приймання завантаженого контейнера провадиться зовнішній огляд контейнера, перевіряється наявність пломби та її справність, цілісність пломбувального дроту, а також відповідність номера контейнера і відправницького контрольного знака на відтиску пломби номеру контейнера і контрольному знаку, зазначеним у товарно-транспортній накладній.

Не приймаються для перевезення контейнери з невиразними відтисками пломб, а також з неправильно навішеними пломбами, несправні контейнери із слідами розкрадання, зіпсуття або ушкодження вантажу. При виявленні несправності контейнера або пломби, невідповідності номера контейнера і знаків на відтисках пломби та в товарно-транспортній накладній водій (експедитор) зобов`язаний повідомити про це вантажовідправника. Тільки після усунення виявлених недоліків такі контейнери приймаються для перевезення.

Отже, зазначення номера контейнера у товарно-транспортній накладній є обов`язковим при здійснення контейнерних перевезень.

Водночас, надані позивачем до матеріалів справи копії товарно-транспортних накладних від 08 жовтня 2024 року №4646, від 15 жовтня 2024 року №2, від 18 жовтня 2024 року №73, від 15 листопада 2024 року №46 у колонці «Найменування вантажу (номер контейнера), у разі перевезення небезпечних вантажів: клас небезпечних речовин, до якого віднесено вантаж» не містять відомостей про номери контейнерів. До того ж, всупереч приписів пункту 17.2 Правил №363 пакування вантажу здійснювалося насипом, що прямо заборонено для контейнерних перевезень.

Викладене, у свою чергу, свідчить про необґрунтованість твердження позивача ОСОБА_1 про те, що транспортними засобами марки «MAN TGS 26.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , та марки «MAN TGS 18.330» здійснювалися контейнерні перевезення.

Крім того, з матеріалів фотофіксації вказаних належних позивачу транспортних засобів - сідельних тягачів видно, що ОСОБА_1 08, 15 та 18 жовтня 2024 року, а також 15 листопада 2024 року здійснювала вантажні перевезення транспортними засобами, які не є контейнеровозами в розумінні вищезазначених норм, оскільки верхня їх частина зрізана та накрита тентом, та не перевозила контейнери.

Окрім того, вантаж, що перевозився на платформах, не має відповідних маркувань та позначень для ідентифікації його як контейнера, тобто не використовувався в момент зафіксованого порушення як контейнеровоз, тому фактична маса транспортних засобів повинна бути не більше 40 тонн.

Оспорюваними постановами позивача ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності саме за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами, а не за порушення правил маркування контейнерів.

Вважаю, що сам факт реєстрації за позивачем автомобільного транспорту - контейнеровоза не поширює вагові обмеження, передбачені пунктом 22.5 ПДР, у 44 тонни для відповідного транспорту з урахуванням вантажу.

У свою чергу, факт перевищення ОСОБА_1 нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 ПДР, доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що пов`язано із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використанням при проведенні фіксації належним технічним приладом WIM21, WAGA-WIM35, заводський номер 6, свідоцтво про повірку якого від 26 серпня 2024 року №04/6039, чинне до 26 серпня 2025 року.

Відтак, наявні дані про те, що транспортні засоби рухалися з порушенням вагових норм, адже в підпункті «б» пункту 22.5 ПДР чітко вказано, що максимальне значення фактичної маси автомобіля 40 тонн передбачене саме для перевезення трьохвісним автомобілем (тягачем) з трьохвісним напівпричепом.

Виходячи із наведених обставин справи та положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, відповідачем правильно встановлено максимальну допустиму вагу транспортних засобів ОСОБА_1 , враховані під час накладення стягнень показники вагового обладнання підтверджені належними доказами, тобто факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 ПДР, доведений належними, допустимими та достовірними доказами.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що наведені у позовні заяві доводи ОСОБА_1 спростовують наявність подій адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, є необґрунтованим.

Крім іншого, вважаю за необхідне звернути увагу на безпідставність посилання суду першої інстанції на те, що розмір накладених на ОСОБА_1 постановами серії АВ №00001572 від 16 жовтня 2024 року та серії АВ №00002854 від 18 листопада 2024 року адміністративних стягнень перевищує розмір, передбачений санкцією частини другої статті 132-1 КУпАП, оскільки за цією нормою у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% на особу накладається санкція у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, про що і зазначено у згаданих вище постановах. Застереження у цих постановах про те, що у разі несплати позивачем штрафу у строк, встановлений частиною другою статті 300-2 КУпАП, у порядку примусового виконання штрафи будуть стягнуті у подвійному розмірі в сумі 34000 грн, повністю відповідає приписам частини другої статті 308 КУпАП, за якою у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Слід зауважити, що наявність прогалини в пункті 22.5 ПДР щодо встановлення параметрів, за яких допускається рух контейнеровозів, що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів, призводить до зловживань перевізниками та до значного перевищення вагових норм під час руху великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що фіксується в автоматичному режимі.

Якщо в реєстраційних документах транспортний засіб вказано як «контейнеровоз», тобто як колісний транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів, то і його експлуатація повинна відповідати як його конструкції, так і його призначенню.

Перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження на вісі транспортного засобу.

Завантажуючи вантажний автомобіль у межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу і можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

За таких обставин, вважаю, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми права, що стали підставою для неправильного вирішення справи, а відтак апеляційна скарга Укртрансбезпеки підлягала задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Отже, я не погоджуюся із викладеними у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2025 року висновками про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Укртрасбезпеки, про що і зазначаю у цій окремій думці як головуючий суддя у справі №357/18454/24.

Суддя

Шостого апеляційного

адміністративного суду І.В. Штульман