Справа № 380/1408/25
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року м. Львівсправа № 380/1408/25

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (відповідач/Відділ), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Франківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Львові ЗМУМЮ Лодинської Оксани про накладення штрафу від 10 січня 2025 року ВП № 76624722.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що оскаржуваною постановою відповідача на неї накладено штраф у розмірі 1700,00 грн за невиконання виконавчого документа у виконавчому провадженні № 76624722 щодо примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області на підставі наказу № 914/1238/22 від 29 жовтня 2024 року. Позивачка не погоджується із цією постановою, вважає її протиправною з огляду на таке.

МАФ позивачки не розташований на даху нежитлового приміщення - будівлі м`ясо-рибного відділу критого ринку «Володимира Великого», літ. А-1, загальною площею 231,6 м. кв. Державний виконавець повинен встановити місцерозташування цього майна і тільки тоді може констатувати факт відсутності демонтажу МАФу позивачки. МАФ позивачки розташований на земельній ділянці, що державний виконавець міг встановити під час обмеження такого об`єкту.

Західним апеляційним господарським судом 30 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду Львівської області від 14 березня 2024 року у справі № 914/1238/22. Оскільки відкрито апеляційне провадження, то до завершення його розгляду рішення суду призупиняє свою чинність.

Позивачка не отримувала вимоги державного виконавця, поштових повідомлень їй не надходило, а тому очевидно не могла будь-яким чином виконувати рішення суду. Водночас рішення суду не може бути виконаним, оскільки МАФ позивачки не розташований на даху нежитлового приміщення стягувача, а розміщений за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 106.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2129-IX розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, згідно із підпунктом 4 якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Тобто усі строки, які є в цьому Законі, перериваються до припинення або скасування воєнного стану. Отже, немає підстав для притягнення до відповідальності боржника за порушення вчинення або невчинення дій у виконавчому провадженні, оскільки будь-який строк, встановлений державним виконавцем на період дії воєнного стану, є таким, що переривається.

З огляду на наведене адміністративний позов просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що 22 листопада 2024 року Відділ на підставі заяви стягувача (Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАУРІТА») відкрив виконавче провадження № 76624722 щодо примусового виконання наказу № 914/1238/22 від 29 жовтня 2024 року, виданого Господарським судом Львівської області, боржником за яким є позивачка.

20 грудня 2024 року на адресу Відділу надійшла заява стягувача, згідно із якою вимоги виконавчого документа боржник не виконала. 31 грудня 2024 року Відділ надіслав на адресу сторін виконавчого провадження лист щодо призначення на 09 січня 2025 року о 10:00 год. перевірки виконання боржником вимог виконавчого документа. Вказаний лист був надісланий боржнику рекомендованою кореспонденцією, однак конверт із відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернувся на адресу Відділу. 09 січня 2025 року державний виконавець здійснив вихід за адресою м. Львів, вул. Володимира Великого, 59Б та встановив, що рішення суду боржник не виконала, про що складено відповідний акт. Тож 10 січня 2025 року державний виконавець виніс оскаржувану постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання судового рішення.

Відповідач стверджує, що підстав для зупинення виконавчого провадження немає, оскільки на новий розгляд господарського суду апеляційної інстанції направлено постанову Західного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2024 року у справі № 914/1238/22 тільки у частині перегляду рішення Господарського суду Львівської області від 14 березня 2024 року про розподіл витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАУРІТА» на професійну правничу допомогу, в іншій частині постанову Західного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2024 року у справі № 914/1238/22 залишено без змін та поновлено її виконання.

Відповідач уважає, що оскаржувана постанова є правомірною та скасуванню не підлягає, з огляду на що у задоволенні заявленого позову просить відмовити повністю.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 28 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано у відповідача належно засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № 76624722.

Витребувані докази надійшли до суду 19 лютого 2025 року.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

На примусовому виконанні у Франківському відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є виконавче провадження № 76624722 (відкрите постановою від 22 листопада 2024 року) з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/1238/22 від 29 жовтня 2024 року, яким зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 демонтувати МАФ, що знаходиться впритул до стіни та даху нежитлового приміщення (будівлі м`ясо-рибного відділу критого ринку «Володимира Великого», літ.«А-1», загальною площею 231,6 м.кв., РНОНМ 101), яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 59Б.

Боржником у межах цього виконавчого провадження ОСОБА_1 , а стягувачем Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАУРІТА».

20 грудня 2024 року на адресу Відділу надійшла заява стягувача, за змістом якої слідує, що вимоги виконавчого документа боржником не виконано.

31 грудня 2024 року Відділ надіслав на адресу сторін виконавчого провадження № 76624722 лист за № 76624722 щодо призначення на 09 січня 2025 року о 10:00 год. перевірки виконання боржником вимог виконавчого документа. Вищевказаний конверт з листом був повернутий на адресу Відділу з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

09 січня 2025 року державний виконавець Відділу здійснив вихід за адресою: вул. Володимира Великого, 59Б, м. Львів та встановив, що рішення суду боржником не виконано, про що складено відповідний акт державного виконавця.

09 січня 2025 року на адресу Відділу надійшла заява представника позивачки, в якій він просить зупинити виконавче провадження, в якому боржником є ОСОБА_1 . До вказаної заяви додано ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 30 грудня 2024 року у справі № 914/1238/22 про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду Львівської області від 14 березня 2024 року у справі № 914/1238/22.

10 січня 2025 року державний виконавець Відділу відповідно до статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про накладення штрафу ВП № 76624722, згідно із якою за невиконання вимог виконавчого документа на боржника (позивачку у справі) накладено штраф на користь держави у розмірі 1700,00 грн.

Позивачка, вважаючи зазначену постанову відповідача протиправною, звернулася з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності постанови Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10 січня 2025 року ВП № 76624722 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1700,00 грн за невиконання вимог виконавчого документа.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

За змістом частини першої статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із частиною першою статті 13 Закону № 1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, серед іншого, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктами 3, 14 частини третьої статті 18 Закону № 1404 передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Згідно з частиною четвертою статті 18 Закону № 1404 вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, урегульований статтею 63 Закону № 1404.

Відповідно до частин першої - третьої цієї статті за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Своєю чергою, стаття 75 Закону № 1404 встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону № 1404).

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавство встановлює відповідальність боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання за невиконання рішення, а саме: накладення штрафу, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Водночас для накладення зазначеного штрафу законодавство передбачає установлення факту невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.

Суд встановив, що підставою для прийняття спірної постанови про накладення на позивачку штрафу є встановлення державним виконавцем станом на 10 січня 2025 року факту невиконання боржником виконавчого документа наказу № 914/1238/22, виданого 29 жовтня 2024 року Господарським судом Львівської області, без поважних причин.

Доказів протилежного позивачкою не надано.

Стосовно посилань позивачки на те, що її МАФ не розташований на даху нежитлового приміщення - будівлі м`ясо-рибного відділу критого ринку «Володимира Великого», літ. А-1, загальною площею 231,6 м. кв.; державний виконавець повинен встановити місцерозташування цього майна і тільки тоді може констатувати факт відсутності демонтажу МАФу позивачки; МАФ позивачки розташований на земельній ділянці, що державний виконавець міг встановити під час обмеження такого об`єкту, то такі суд не враховує, адже позивачка жодного разу не зверталась до державного виконавця з листами про наявність будь-яких поважних причин невиконання виконавчого документа у встановлений виконавцем строк, як і не повідомляла державного виконавця про будь-які труднощі чи перешкоди у виконанні судового рішення.

Крім того, як підтверджено матеріалами справи, 09 січня 2025 року державний виконавець здійснив вихід за адресою: вул. Володимира Великого, 59Б у м. Львові та встановив, що рішення суду боржником не виконано, про що складено відповідний акт державного виконавця. Наведеним спростовуються твердження позивачки про те, що державний виконавець повинен встановити місцерозташування спірного майна і тільки тоді може констатувати факт відсутності демонтажу МАФу позивачки.

Суд не бере до уваги аргументи позивачки про те, що ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30 грудня 2024 року у справі № 914/1238/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційного скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду Львівської області від 14 березня 2024 року у справі № 914/1238/22, а, відтак до завершення його розгляду рішення суду призупиняє свою чинність з огляду на таке.

Так, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 грудня 2024 року у справі № 914/1238/22 касаційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 задоволено частково; постанову Західного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2024 року у справі № 914/1238/22 в частині перегляду рішення Господарського суду Львівської області від 14 березня 2024 року про розподіл витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Лауріта» на професійну правничу допомогу скасовано; у цій частині справу № 914/1238/22 направлено на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції; в іншій частині постанову Західного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2024 року у справі № 914/1238/22 залишено без змін; поновлено виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2024 року у справі № 914/1238/22.

Отже, на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції направлено справу № 914/1238/22 лише в частині перегляду рішення Господарського суду Львівської області від 14 березня 2024 року про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, в іншій частині постанову Західного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2024 року у справі № 914/1238/22 залишено без змін та до того ж поновлено виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2024 року у справі № 914/1238/22.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону № 1404 виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Ураховуючи зміст наведеної норми та встановлені судом обставини, можна виснувати, що правові підстави для зупинення виконавчого провадження у спірній ситуації були відсутні, про що державний виконавець обґрунтовано повідомив представника позивачки своїм листом від 23 січня 2025 року за № 1134.

Стосовно тверджень позивачки про те, що вона не отримувала жодних поштових повідомлень від відповідача суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 28 Закону № 1404 боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За цих обставин, слід констатувати, що позивачка була повідомлена про початок примусового виконання виконавчого документа (наказу № 914/1238/22, виданого 29 жовтня 2024 року Господарським судом Львівської області), адже як постанова про відкриття виконавчого провадження від 22 листопада 2024 року, так і лист від 31 грудня 2024 року № 76624722 про необхідність присутності під час проведення виконавчих дій, надіслані їй за адресою, зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_1 . Більше того, така ж адреса зазначена позивачкою у позовній заяві.

Щодо посилань позивачки на положення підпункту 4 пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404, згідно із яким на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану, то суд вважає їх безпідставними, оскільки положення вказаної норми є спеціальними та регулюють правовідносини за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, стягувачами за якими є Російська Федерація або такі особи, як громадяни Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

Тобто вказана норма не розповсюджується на спірні правовідносини.

Суд ураховує, що виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону № 1404, а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими під час вчинення ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Тож виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» виконавця.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, які регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку, що головний державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Оксана Лодинська, приймаючи спірну постанову про накладення штрафу за невиконання виконавчого документа, діяла на підставі та в межах своїх повноважень, визначених Законом № 1404, тому вимоги позивачки про визнання протиправною та скасування цієї постанови є безпідставними.

Суд констатує, що оскаржувана постанова відповідача відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які визначені частиною другою статті 2 КАС України, тож не може бути скасована судом.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Конотопська, 6/8, м. Львів, 79044) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 04 березня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна