Справа № 560/32/25
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/32/25
РІШЕННЯ

іменем України

05 березня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при виключенні її чоловіка зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 за період з 24.06.2024 по день фактичного розрахунку - 19.12.2024 включно.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при виключенні її чоловіка зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 за період з 24.06.2024 по день фактичного розрахунку - 19.12.2024 включно, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання рішення суду відповідач 19.12.2024 виплатив грошову компенсацію за неотримане речове майно померлого чоловіка у розмірі 13957,63 грн. Зазначає, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просить позов задовольнити.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначає, що у законодавстві, яке регулює військову сферу, питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку взагалі не передбачено, що не дає підстав застосовувати для врегулювання спірного питання норми трудового законодавства. Компенсація за неодержане речове майно не відноситься до жодного виду (основних, додаткових, одноразових) грошового забезпечення військовослужбовців, а отже до цієї категорії виплат не можуть застосовуватись статті 116, 117 КЗпП України у понятті "несвоєчасна виплата заробітної плати при звільненні працівника". Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 14.01.2025 суд відкрив провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд встановив, що ОСОБА_1 дружина ОСОБА_2 , який проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №149 від 23.05.2024 ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

На час виключення чоловіка позивача зі списків військової частини НОМЕР_1 з позивачем повний розрахунок проведено не було.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.12.2024 у справі №560/13782/24 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На виконання рішення суду 19.12.2024 Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно шляхом перерахунку на картковий рахунок позивача грошових коштів в сумі 13957.63 грн.

Вважаючи, що суми середнього заробітку мають сплачуватися автоматично разом з виплатою за рішенням суду, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України регулює Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Згідно пункту 7 розділу І Положення №1153/2008 військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Відповідно до пункту 230 розділу XII Положення №1153/2008 військовослужбовці, які померли, загинули виключаються зі списків особового складу Збройних Сил України наказами по особовому складу командирів (начальників), яким надано право видавати накази по особовому складу, незалежно від номенклатури призначення.

Згідно абзацу 3 пункту 242 розділу XII Положення №1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням .

Отже, підставою для закінчення військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини може бути не тільки звільнення особи, а й, зокрема, смерть чи загибель військовослужбовця.

Суд встановив, що ОСОБА_2 (померлий чоловік позивачки) виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України).

Відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній з 19.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно з частиною 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Крім цього, суд зазначає, що право на звернення до суду за стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статей 116 та 117 КЗпП України належить виключно такому працівнику, оскільки таке право нерозривно пов`язане з особистими немайновими правами.

Згідно частини 1 статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1219 Цивільного кодексу України визначено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Поняття особистого немайнового права визначено статтею 269 Цивільного кодексу України, за нормами якої особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Частиною першою статті 272 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно.

З викладеного слідує, що позивач не має законодавчих підстав ставити перед судом питання щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату середнього заробітку, оскільки таке нерозривно пов`язане саме з особою військовослужбовця.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що права на виплату середнього заробітку згідно статей 116-117 КЗпП України позивач (як дружина померлого військовослужбовця) не має, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Суд вказує, що статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 05 березня 2025 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 )

Головуючий суддя В.В. Матущак