Справа № 320/34683/24
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в частині не врахування до судового стажу 2 роки 3 місяці 11 днів навчання у Київському державному університеті ім. Т. Шевченка, 2 роки та 2 дні строкової військової служби, 2 роки 19 днів на посаді помічника Міністра юстиції України, начальника управління організаційного забезпечення діяльності суддів та судово - правової рефрми, 11 місяців та 29 днів роботи на посаді начальника організаційно - кадрового управління Вищого арбітражного суду України, 1 рік 8 місяців та 28 днів роботи на посаді Голови Державної судової адміністрації України;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 половину строку його навчання у Київському державному університеті ім. Т. Шевченка у період з 01.08.1980 по 25.02.1985, строкову службу в армії у період з 11.11.1973 по 13.11.1975, роботу на посаді помічника Міністра юстиції України, начальника управління організаційного забезпечення діяльності суддів та судово - правової рефрми у період з 02.02.1993 по 21.03.1995, роботу на посаді начальника організаційно - кадрового управління Вищого арбітражного суду України у період з 21.03.1995 по 04.03.1996 та роботу на посаді Голови Державної судової адміністрації України у період з 01.10.2003 по 29.06.2005;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розрахунку 80% суддівської винагороди судді починаючи з 27.12.2023 та виплатити різницю між фактично виплаченими сумами щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та належними до сплати з 27.12.2023.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового забезпечення позивачу відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Вищої ради правосуддя від 14.12.2017 № 4080/0/15-17 позивач був звільнений з посади судді Вищого господарського суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку.

З матеріалів справи, а саме даних трудової книжки серії НОМЕР_1 , диплома НОМЕР_2 та військового квитка серії НОМЕР_3 , вбачається, що позивач у періоди:

- 11.11.1973 - 13.11.1975 - служив в Радянській армії;

- 01.08.1980 - 31.07.1985 - навчався на денній формі юридичного факультету Київського державного університету ім. Т.Шевченка;

- 25.02.1985 - 19.05.1992 - обраний народним суддею Шевченківського районного суду м. Києва;

- 02.02.1993 - 21.03.1995 - працював на посадах помічника Міністра юстиції України, начальника управління організаційного забезпечення діяльності суддів та судово - правової реформи;

- 21.03.1995 - 04.03.1996 - працював на посаді начальника організаційно - кадрового управління Вищого арбітражного суду України ;

- 05.03.1996 - 30.09.2003 - працював суддею Вищого арбітражного суду України;

- 01.10.2003 - 29.06.2005 - працював на посаді Голови Державної судової адміністрації України;

- 31.01.2006 - 14.12.2017 - працював на посаді судді Вищого господарського суду України.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 15.03.2024 № 80 ОСОБА_2 проведено частковий перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахування норм Рішення Конституційного суду України від 8 червня 2016 року №1-8/2016 №4-рп/2016.

Згідно з витягу з пенсійної справи ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці останнього було розраховано Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві виходячи з такої тривалості стажу: страховий стаж до 01.01.2004 - 29 років 2 місяці 17 днів; страховий стаж після 01.01.2004 - 13 років 6 місяців 1 день, в тому числі судді - 26 років 4 місяці 22 дні.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що до стажу, який дає право на одержання та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача підлягає зарахуванню половину строку його навчання у Київському державному університеті ім. Т. Шевченка у період з 01.08.1980 по 25.02.1985, строкову службу в армії у період з 11.11.1973 по 13.11.1975, роботу на посаді помічника Міністра юстиції України, начальника управління організаційного забезпечення діяльності суддів та судово - правової рефрми у період з 02.02.1993 по 21.03.1995, роботу на посаді начальника організаційно - кадрового управління Вищого арбітражного суду України у період з 21.03.1995 по 04.03.1996 та роботу на посаді Голови Державної судової адміністрації України у період з 01.10.2003 по 29.06.2005. З урахуванням стажу позивача його щомісячне довічне грошове утримання має становити 80% суддівської винагороди (50% за 20 років стажу та 30% додатково за 15 років понаднормового стажу).

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

За приписами пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача рішенням Вищої ради правосуддя від 14.12.2017 № 4080/0/15-17 позивач був звільнений з посади судді Вищого господарського суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Так, згідно з пунктом 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.01.2016 № 1402-VII (далі - Закон № 1402-VIII) право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, вказаний пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнаний неконституційним.

Таким чином, починаючи з 18.02.2020 в законодавстві України відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційно оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII.

Відповідно до статті 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Питанням, що є спірним у даній справі є стаж позивача, за яким визначається відсотковий розмір його щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно положень статті 137 Закону № 1402-VІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Окрім того, згідно з пунктом 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI, в редакції, чинній до 28.03.2015) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

На час набрання чинності Законом № 2453-VI діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», пунктом 3-1 якої передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII (далі - Закон № 2862-ХІІ) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді, не менше 10 років.

Положеннями пункту 1 Указу Президента України за №584/95 від 10.10.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що до стажу, який дає право на одержання та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача підлягає зарахуванню половину строку його навчання у Київському державному університеті ім. Т. Шевченка у період з 01.08.1980 по 25.02.1985, строкову службу в армії у період з 11.11.1973 по 13.11.1975, роботу на посаді помічника Міністра юстиції України, начальника управління організаційного забезпечення діяльності суддів та судово - правової реформи у період з 02.02.1993 по 21.03.1995, роботу на посаді начальника організаційно - кадрового управління Вищого арбітражного суду України у період з 21.03.1995 по 04.03.1996 та роботу на посаді Голови Державної судової адміністрації України у період з 01.10.2003 по 29.06.2005.

В апеляційній скарзі відповідач не наводить жодних спростувань вказаним мотивам суду. Окрім того, апеляційна скарга не містить і жодних заперечень рішенню суду як щодо необхідності врахування вказаних періодів стажу, так і щодо необхідності виплати щомісячного довічного грошового утримання позивача виходячи із розрахунку 80% суддівської винагороди судді починаючи з 27.12.2023.

Натомість, доводи апеляційної скарги зводяться до необхідності застосування величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб для цілей розрахунку розміру суддівської винагороди у 2102 грн. Проте, колегія суддів наголошує на тому, що спір у даній справі не стосується вказаного питання.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина третя статті 308 КАС).

Отже, визначені КАС межі перегляду справи апеляційним судом передбачають перевірку рішення суду першої інстанції лише в тій частині, в котрій воно було оскаржене, і лише з урахуванням наведених в апеляційній скарзі доводів.

У постанові від 24.04.2024 у справі № 580/4684/22 Верховний Суд наголосив, що закріплений у КАС принцип диспозитивності вимагає повного врахування змісту апеляційної скарги; тобто слід виходити не лише з того, в якій частині оскаржується рішення суду, а й з підстав, за яких особа, що подала скаргу, просить скасувати чи змінити рішення.

Водночас, виключенням, коли суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги є факт встановлення під час розгляду справи порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308 КАС).

Проте, у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції не встановив наявність порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Зважаючи на відсутність заперечень відповідача, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

При цьому, посилання скаржника на неправомірність стягнення з нього судового збору колегія суддів відхиляє, оскільки норми чинного законодавства не передбачають врахування особливостей фінансування органу державної влади для цілей здійснення розподілу судових витрат.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова