Справа № 300/2607/24
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" березня 2025 р. справа № 300/2607/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій,
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач 2) в якому просить суд:
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, зарахувати до страхового стажу та пільгового стажу ОСОБА_1 , періоди роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 та вкладишів трудової книжки НОМЕР_2 і НОМЕР_3 в тому числі і невраховані періоди роботи в Україні, згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 з 02 жовтня 1990 року по 09 липня 1991 року; з 02 липня 1993 року - по 18 лютого 1994 року; з 28 вересня 1994 року по 21 лютого 1995 року; з 02 березня 1995 року по 29 серпня 1995 року; з 10 квітня 1996 року по 11 липня 1997 року; з 12жовтня 1997 року по 11 січня 1998 року; з 01 квітня 2003 року по 31 січня 2004 року; в російській федерації, згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 з 18 лютого 2004 року по 20 грудня 2005 року; з 31 січня 2006 року по 25 січня 2007 року; в російській федерації, згідно записів у вкладиші трудової книжки НОМЕР_2 з 01 березня 2007 року по 10 жовтня 2007 року; з 17 листопада 2007 року по 25 червня 2008 року; з 05 серпня 2008 року по 09 червня 2009 року; з 29 липня 2009 року по 08 липня 2010 року; з 05 серпня 2010 року по 21 квітня 2011 року; з 17 травня 2011 року по 12 липня 2011 року; з 15 липня 2011 року по 25 квітня 2012 року; в російській федерації згідно записів у вкладиші трупової книжки НОМЕР_3 , з 06 липня 2012 року по 27 травня 2013 року; з 10 липня 2013 року по 05 вересня 2013 року та з 06 листопада 2015 по 31 травня 2017 року та призначити і виплатити йому з 06 листопада 2023 року пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п."з" ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення".
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідач 2 протиправно відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах вказавши на відсутність стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки відповідний стаж його роботи підтверджується записами в його трудовій книжці НОМЕР_1 , вкладишами трудової книжки НОМЕР_3 та НОМЕР_3 . Позивач вказує, що у пенсійного органу були наявні всі необхідні документи які підтверджують його спеціальний статус, який дає право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п."з" ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення". ОСОБА_1 уважає, що такі дії відповідачів порушують його право на належне пенсійне забезпечення, тому з метою захисту такого права звернувся до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.28-29). Зазначена ухвала суду отримана відповідачами 10.04.2024 (а.с.30, 31).
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області правом на подання відзиву не скористалося. Також відповідачем не повідомлено суд про поважність причин ненадання такого відзиву.
Згідно з частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, суд вважає, що відповідача повідомлено належним чином про розгляд справи в суді, а справа підлягає вирішенню за наявними в ній матеріалами.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.11.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Позивач, вважаючи протиправними рішення відповідача звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку таким доводам сторін, насамперед суд звертається до положень статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, якими визначено підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах.
Згідно пункту 8 частини 2 статті 114 Закону №1058 пенсія за віком на пільгових умовах призначається чоловікам, які працюють водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.
У той же час, відповідно до пункту "з" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Таким чином, в силу приписів пункту "з" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності таких обов`язкових умов у сукупності: досягнення 55 років для чоловіків і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців водієм міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв.
Однак, рішенням Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в коментованій вище редакції) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020.
У спірних правовідносинах слід враховувати, що закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (стаття 152 Конституції України).
Зокрема, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: з) водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.»
Отже, у статті 13 Закону №1788-XII до внесення змін Законом №213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "а" для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах "б"-"з" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років. Крім того, у пункті "з" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було встановлено необхідний стаж для чоловіків 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.
За висновками пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.
Вказаними положеннями Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.
Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами "б"-"г" статті 54 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону №213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.
Конституційний Суд України дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII. При цьому, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
З урахуванням вказаного, стаття 13, частина 2 статті 14, пункт "б"-"г" статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.»
Отже, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 21 квітня 2021 року, ухваленого за результатами розгляду зразкової справи № 360/3611/20 (адміністративне провадження №Пз/9901/32/20).
За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Відтак, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.
Згідно з частиною першою статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так само, пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 названого Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У відповідності до абзаців першого, другого пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Статтею 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Окрім того, відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Згідно абзаців другого, третього статті 6 Угоди між Урядом України і урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Статтею 7 названої Угоди визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Відмовляючи позивачу у зарахуванні періодів роботи у російській федерації до його страхового та пільгового стажу відповідач послався виключно на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Однак, суд визнає такі доводи пенсійного органу неприйнятними, адже у силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Тож, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Крім того, суд зазначає, що надані позивачем первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
А тому, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.
Суд зауважує, що згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 21.07.1987, та вкладишів до трудової книжки серії НОМЕР_4 від 05.03.2007, серії НОМЕР_3 від 10.07.2012 позивач у спірний період:
з 02.10.1990 прийнятий на посаду водія 2 класу адміністративного відділення Івано-Франківської міської лікарні № 1 (Наказ № 109 від 01.10.1990);
з 02.07.1993 звільнений з роботи за власним бажанням (Наказ № 73а/к від 02.07.1993);
з 02.07.1993 прийнятий на роботу водієм 2 класу в кооператив «Антей» (Наказ № 66 від 31.07.93);
з 18.02.1994 звільнений з роботи за власним бажанням (Наказ № 73 від 28.02.93);
з 28.09.1994 прийнятий на роботу в 11 автобусний парк водієм 2 класу на маршрутний автобус (Наказ № 185-к від 28.09.1994);
з 21.02.1995 звільнений за угодою сторін (Наказ № 36-к 23.02.95);
з 02.03.1995 прийнятий на роботу водієм 2 класу в 14 автобусний парк м. Москва водієм 2 класу на маршрутний автобус (Наказ № 40-к від 02.03.95);
з 29.08.1995 звільнений у зв`язку з закінченням строку трудового договору (Наказ № 147-к 29.08.95);
з 01.04.1996 звільнений з роботи за власним бажанням (Наказ № 20/к від 01.04.1996);
з 10.04.1996 прийнятий на роботу водієм 1 класу в 14 автобусний парк м. Москва водієм на маршрутний автобус (Наказ № 70-к від 10.04.96);
з 11.10.1997 звільнений у зв`язку з закінченням строку тимчасової роботи (Наказ № 221/к від 10.10.97);
з 12.10.1997 прийнятий на роботу водієм 1 класу в 14 автобусний парк м. Москва водієм на маршрутний автобус (Наказ № 226-к від 13.10.97);
з 11.01.1998 звільнений у зв`язку з закінченням строку тимчасової роботи (Наказ № 7к від 12.01.98);
з 01.04.2003 прийнятий на роботу водієм мікроавтобуса за трудовим договором № 1787, зареєстрованим в Івано-Франківському МЦЗ (Трудовий договір № 1787 зареєстр. 02.04.2003).
з 31.01.2004 звільнений з роботи за власним бажанням (Трудовий договір № 1787 знято з реєстр. 04.02.04).
з 18.02.2004 прийнятий у «філіал 14-й автобусний парк`м. Москви на посаду водія лінійного автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ №163-к від 17.02.2004);
з 20.12.2005 звільнений з «філіал 14-й автобусний парк`м. Москви у зв`язку з розірванням трудового договору (Наказ № 1185-к від 20.12.2005);
з 31.01.2006прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк`м. Москви на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 126л від 30.01.2006);
з 25.01.2007 звільнений з «філіал 5-й автобусний парк`м. Москви у зв`язку з закінченням строку трудового договору (Наказ № 115л від 24.01.2007);
з 01.03.2007прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк`м. Москви на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 366л від 28.02.2007);
з 10.10.2007 звільнений з «філіал 5-й автобусний парк`м. Москви у зв`язку з закінченнямстроку трудового договору (Наказ № 2090л від 10.10.2007);
з 17.11.2007прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк`м. Москви на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 2339л від 16.11.2007);
з 25.06.2008звільнений з «філіал 5-й автобусний парк`м. Москви у зв`язку з закінченнямтрудового договору (Наказ № 1147л від 25.06.2008);
з 05.08.2008прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк`м. Москви на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 1416л від 04.08.2008);
з 09.06.2009звільнений з «філіал 5-й автобусний парк» м. Москви за угодою сторін (Наказ № 1021л від 09.06.2009);
з 29.07.2009 прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк» м. Москви на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 1419л від 28.07.2009);
з 08.07.2010звільнений з «філіал 5-й автобусний парк» м. Москви за угодою сторін (Наказ № 1199л від 08.07.2010);
з 05.08.2010 прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк» м. Москви на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 1397л від 04.08.2010);
з 21.04.2011звільнений з «філіал 5-й автобусний парк» м. Москви за угодою сторін (Наказ № 282л від 21.04.2011);
з 17.05.2011прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк» м. Москви на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 370л від 16.05.2011);
з 12.07.2011звільнений з «філіал 5-й автобусний парк» м. Москви у зв`язку з закінченням строку трудового договору (Наказ № 586л від 12.07.2011);
з 15.07.2011 прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк» м. Москви на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 592л від 14.07.2011);
з 25.04.2012звільнений з «філіал 5-й автобусний парк» м. Москви за угодою сторін (Наказ № 285л від 25.04.2012);
з 06.07.2012 прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк» м. Москви на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу (Наказ № 506л від 05.07.2012);
з 27.05.2013звільнений з «філіал 5-й автобусний парк» м. Москви у зв`язку з закінченням строку трудового договору (Наказ № 376л від 27.05.2013);
з 10.07.2013 прийнятий у «філіал 5-й автобусний парк» м. Москви на посаду водія автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 6 розряду (Наказ № 538л від 09.07.2013);
з 05.09.2013звільнений з «філіал 5-й автобусний парк» м. Москви за угодою сторін (Наказ № 70л від 05.09.2013);
з 06.11.2015 прийнятий у «філіал 14-й автобусний парк» м. Москви на посаду водія лінійного автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 6 розряду (Наказ №1781-к від 05.11.2015);
з 31.05.2017 звільнений з із займаної посади за угодою сторін (Наказ № 98/14-к від 31.05.2017);
Більше того, вказані записи в трудовій книжці містять посилання на відповідні документи, на основі яких вони вчинені (накази) та не містять помилококрім запису № 13 (помилка в даті наказу про звільнення), неточностей, підтирань чи виправлень, а тому не викликають сумнівів.
Жодних зауважень до даних періодів роботи позивача у пенсійного органу не було.
Отже, проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що до страхового та пільгового стажу позивача як водія міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах пункту 8 статті 114 Закону №1058та пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення`слід зарахувати період його роботи на території російської федерації, а саме: з 28.09.1994 по 21.02.1995, з 02.03.1995 по 29.08.1995,з 10.04.1996 по 11.10.1997, з 12.10.1997 по 11.01.1998, з 18.02.2004 по 20.12.2005, з 31.01.2006 по 25.01.2007, з 01.03.2007 по 10.10.2007, з 17.11.2007 по 25.06.2008, з 05.08.2008 по 09.06.2009, з 29.07.2009 по 08.07.2010, з 05.08.2010 по 21.04.2011, з 17.05.2011 по 12.07.2011, з 15.07.2011 по 25.04.2012, з 06.07.2012 по 27.05.2013, з 10.07.2013 по 05.09.2013, з 06.11.2015 по 31.05.2017.
Також до пільгового стажу позивача як водія міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах пункту 8 статті 114 Закону №1058 та пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» слід зарахувати період його роботи який зарахований відповідачем 2 лише до страхового стажу позивача, а саме: з 19.07.1991 по 02.07.1993, з 02.10.1995 по 01.04.1996.
Водночас, спірні періоди роботи позивача:з 02.10.1990 по 09.07.1991на посаді водія 2 класу адміністративного відділення Івано-Франківської міської лікарні № 1, з 02.07.1993 по 18.02.1994на посаді водія 2 класу в кооперативі «Антей», з 01.04.2003 по 31.01.2004 на посаді водія мікроавтобуса за трудовим договором № 1787, зареєстрованим в Івано-Франківському МЦЗпідлягають зарахуванню тільки до страхового стажу позивача, оскільки записи трудової книжки не дають суду можливості встановити чи позивач працював у зазначені періоди як водій міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) чи великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. Інших доказів які б підтверджували зазначене в матеріалах справи відсутні.
Щодо наявності недоліків у трудові книжці, зокрема у записі № 13 в якому дата наказу не відповідає даті звільнення, а також те, що у записах про звільнення з роботи не зазначено прізвище відповідальної особи, суд зазначає таке.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Таким чином, відповідачі мають право, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.
В той же час, відповідачами не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача, натомість відмовлено у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи, а саме:з 02.10.1990 по 09.07.1991, з 10.04.1996 по 11.10.1997, з 28.09.1994 по 21.02.1995, з 02.03.1995 по 29.08.1995, з 12.10.1997 по 11.01.1998,з 02.07.1993 по 18.02.1994, з 01.04.2003 по 31.12.2003.
Також суд зазначає, що у випадку виникнення сумніву у достовірності даних трудової книжки чи виявленні недоліків при її заповненні працівник сервісного центру пенсійного органу повинен повідомити позивача про необхідність надання відповідної довідки та внести відповідну відмітку у графу «Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії», яка передбачена Додатком 3 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пункт 4.1 розділу IV), для можливості її подання до спливу 3-місячного строку з дати звернення із заявою.
В свою чергу, суд звертає увагу, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку його документів про стаж роботи. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах про стаж роботи. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у пенсійного органу були відсутні підстави для неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 02.10.1990 по 09.07.1991, з 10.04.1996 по 11.10.1997, з 28.09.1994 по 21.02.1995, з 02.03.1995 по 29.08.1995, з 12.10.1997 по 11.01.1998, з 02.07.1993 по 18.02.1994, з 01.04.2003 по 31.12.2003, адже вони підтверджені належними доказами, а саме трудовою книжкою яка є основним документом, який підтверджує стаж роботи.
Тобто, документи, які були надані відповідачу із заявою про призначення пільгової пенсії, містять усі необхідні відомості, для врахування спірних періодів трудового стажу позивача до пільгового та страхового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до п. "з" ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності його рішення щодо відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та у зарахуванні до стажу позивача спірних періодів роботи.
Однак, щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах із зарахуванням спірних періодів роботи до пільгового та страхового стажу позивача, суд зазначає наступне.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
За таких обставин, суд вважає, що у даному випадку, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2018 року по справі №348/2160/15-а.
У свою чергу, згідно з частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод і інтересів який забезпечує ефективний спосіб захисту позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту прав позивача, існує необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду щодо зарахування спірних періодів до пільгового та страхового стажу позивача.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 передбачено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За змістом п. 4.7 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Така позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22 та 24.05.2024 №460/17257/23.

Із вказаного слідує, що після реєстрації заяви ОСОБА_1 , органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повинне повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду щодо зарахування спірних періодів роботи до пільгового та страхового стажу позивача.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року (справа «РуїзТоріха проти Іспанії») Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,як із сторони внаслідок неправомірних дій якого виник спір,на користь позивача судові витрати із сплати судового збору у розмірі 800 грн, згідно квитанції №0.0..1 від 01.04.2024 (а.с.25).

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
позов задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №58 від 22 листопада 2023 року про відмову у призначені пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати: до страхового стажу та пільгового стажу ОСОБА_1 , періоди його роботи: з 28.09.1994 по 21.02.1995, з 02.03.1995 по 29.08.1995, з 10.04.1996 по 11.10.1997, з 12.10.1997 по 11.01.1998, з 18.02.2004 по 20.12.2005, з 31.01.2006 по 25.01.2007, з 01.03.2007 по 10.10.2007, з 17.11.2007 по 25.06.2008, з 05.08.2008 по 09.06.2009, з 29.07.2009 по 08.07.2010, з 05.08.2010 по 21.04.2011, з 17.05.2011 по 12.07.2011, з 15.07.2011 по 25.04.2012, з 06.07.2012 по 27.05.2013, з 10.07.2013 по 05.09.2013, з 06.11.2015 по 31.05.2017; до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 02.10.1990 по 09.07.1991, з 02.07.1993 по 18.02.1994, з 01.04.2003 по 31.12.2003; до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 19.07.1991 по 02.07.1993, з 02.10.1995 по 01.04.1996; та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "з" ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення".

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи 21910427) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ), адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), адреса: вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018);

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи 21910427), адреса: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.