Справа № 490/10895/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 490/10895/24

Головуючий в 1 інстанції: Саламатіна О.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 24.01.2025 р., м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

при секретарі Аргіровій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому позивач просить суд скасувати постанову № 1-П від 29.11.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що ОСОБА_1 28.07.2024 року працював та був на аварійному виїзді з ремонту колії в районі заводу «Заря-Машпроект» біля зупинки «Матеріальні ворота», під час роботи під`їхали невідомі особи, не пред`явили службові посвідчення, документу на підтвердження своїх повноважень, почали вимагати надати військово-обліковий документ. ОСОБА_1 надав необхідну інформацію із застосунку Резерв+ та повідомив, що у нього є право на відстрочку у зв`язку із тим, що у нього мати інвалід ІІ групи, а також повідомив про підготовку заяви про надання відстрочки від призову на військову службу. Позивач посилається на те, що особи, які, з їх слів, є працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , примусово заштовхали його до автомобіля з погрозами застосувати фізичну силу та привезли дійсно до ІНФОРМАЦІЯ_3 , у приміщенні якого позивачу було вручено повістку, незважаючи на те, що позивач надав всі необхідні документи та вчасно уточнив облікові данні. 29.07.2024 року о 12:15 год. заява про надання відстрочки була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 31.07.2024 року вказану заяву було отримано ІНФОРМАЦІЯ_5 . Крім того, позивач зазначає, що вже неодноразово прибував до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою уточнення облікових даних, про що свідчать відмітки на відповідних документах. Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_5 не надав відповіді з приводу розгляду заяви про надання відстрочки, тому 24.09.2024 року було подано вдруге заяву про надання відстрочки від призову на військову службу, яку було отримано 26.09.2024 року та 30.09.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 прийнято рішення про надання відстрочки від призову і видано довідку № 10679 про надання відстрочки на період дії воєнного стану до 09.11.2024 року. Позивач посилається на те, що 07.11.2024 року він направив заяву про продовження строку дії відстрочки у зв`язку з продовженням воєнного стану. 29.11.2024 року позивач знову працював на аварійної ділянці по АДРЕСА_1 , біля зупинки «Автопарк» (Інгульський район). Позивач зазначає, що саме за цією адресою приїхали особи, які представилися, як працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 , та почали вимагати надати військово-облікові документи у всієї бригади. Позивач вказує, що він повідомив, що у нього є право на відстрочку, показав довідку, що була надана та заяву про продовження строку дії відстрочки, яка направлена до ІНФОРМАЦІЯ_4 , але на це ніхто не звертав уваги та з застосуванням фізичної сили позбавили його свободи, заштовхали до авто та відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де незаконно вилучили мобільний телефон, не роз`яснювали йому права, право на захист, не надавали можливості зателефонувати дружині та матері, яка є адвокатом, склали постанову та надали її копію. Позивач посилається на те, що по суті адміністративна справа взагалі не розглядалась, з того моменту, як позивач був доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , він просто перебував у приміщенні. Позивач також посилається на те, що сплив строк для притягнення його до адміністративної відповідальності. Крім того, позивач зазначає, що він документований ІD-карткою (паспорт) громадянина України та паспортом для виїзду за кордон, має водійське посвідчення, стосовно позивача є інформація у Реєстрі територіальної громади (Миколаївської територіальної громади), а тому, на його думку, згідно примітки у ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не підлягають застосуванню.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, а тому, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що відповідач порушив строки на подання відзиву, а тому, суд першої інстанції помилково взяв до уваги відзив на позовну заяву. Крім того, апелянт посилається на те, що позивач був позбавлений можливості надати відповідь на відзив, оскільки суд першої інстанції прийняв відзив, який надійшов з пропуском строку для подання відзиву, та одразу виніс судове рішення. Апелянт зазначає, що до відзиву на позовну заяву відповідачем додано розписку, яка нібито особисто підписана ОСОБА_1 , з чим апелянт не погоджується, оскільки це не його підпис. Апелянт вказує, що позивача позбавлено права на подачу заперечень та відповідних клопотань, у тому числі, про призначення почеркознавчої експертизи після отримання відзиву. Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується військово-обліковим документом із застосунку «Резерв+» від 04.12.2024 року, позивач має номер в реєстрі «Оберіг» 6. 23.05.2024 року позивач зареєструвався у мобільному додатку «Резерв+» та вніс свої відомості до Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, отримав військово-обліковий документ та оновив свої дані, що підтверджується відповідними відомостями з додатку «Резерв+», а також витягом з АІТС «Оберіг», в якому вказано дату звірки контактних даних 23.05.2024 року. Відповідно до відомостей електронного військово-облікового документу, позивач зазначив свою адресу проживання, мобільний телефон, електронну пошту, статус даних - оновлені вчасно. Апелянт не погоджується з доводами відповідача про те, що мобільний застосунок «Резерв+» не є військово-обліковим документом в електронній формі, останній є лише засобом формування електронного військово-облікового документу, оскільки з 18 червня 2024 року електронний військово-обліковий документ має таку ж юридичну силу, як і паперовий. Крім цього, апелянт зазначає, що позивач декілька разів відвідував ІНФОРМАЦІЯ_7 , де перебуває на обліку, про що свідчать копії повісток 40/30, а саме від 23.03.2023 року, від 11.10.2023 року. Апелянт посилається на те, що з 14.02.2024 року у позивача виникло право на відстрочку, оскільки його мати має ІІ групу інвалідності, він подавав всі необхідні документи на підтвердження цих обставин, писав заяву в ІНФОРМАЦІЯ_5 , але не отримував відповіді, поки не направив офіційно рекомендованим листом з описом вкладення. Апелянт зазначає, що жодної повістки направленої в установленому порядку та спосіб від ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач не отримував. Апелянт вказує, що ніякого запрошення до ІНФОРМАЦІЯ_3 не було 28.07.2024 року та 29.11.2024 року, працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 два рази приїхали в ІНФОРМАЦІЯ_8 , порушуючи законний порядок оповіщення особи та вручення повістки, примусово, застосовуючи фізичну силу позбавили його свободи, вилучили мобільний телефон, позбавили можливості повідомити родичів про затримання, викликати адвоката, протокол про адміністративне затримання не складався. Отже, з урахуванням виконання позивачем вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо вчасного оновлення даних та відсутності належного оповіщення позивача, апелянт вважає, що в даному випадку неявка позивача за викликом для уточнення даних по повістці не може бути підставою для покладення на позивача адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за порушення вимог абз. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України», абз. 2 ч. 1, абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Також, на думку апелянта, суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги доводи позивача про сплив строку накладення адміністративного стягнення починаючи з 31.07.2024 року - з наступного дня, коли особа не з`явилася до ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підставі викладеного, апелянт вважає, що оскаржувана постанова про накладання адміністративного стягнення є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_2 закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема, відповідач зазначає, що в позовній заяві позивач підтверджував факт отримання та підписання повістки про виклик № 9/1791 від 28.07.2024 року, та під час складання щодо позивача постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач визнав факт отримання вказаної повістки, однак, у призначену дату та час позивач до ІНФОРМАЦІЯ_3 по повістці № 9/1791 від 28.07.2024 року не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відповідач також зазначає, що мобільний застосунок «Резерв+» не є військово-обліковим документом в електронній формі, останній є лише засобом формування електронного військово-облікового документа, на підставі відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Крім того, відповідач вказує, що відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації позивач отримав лише 30.09.2024 року на строк до 09.11.2024, про що до матеріалів позову додана відповідна довідка № 10679, тобто, навіть позивач підтверджує відсутність в нього відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації станом на день його доставки до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Окрім цього, відповідач зазначає, що датою виявлення адміністративного правопорушення є дата складання постанови у справі про адміністративне правопорушення. На думку відповідача, позивач не вірно застосовує положення ст. 38 КУпАП, адже лише після завершення збирання всіх доказів, у тому числі й одержання пояснень від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (правопорушника), встановлено наявність всіх обов`язкових ознак (елементів) адміністративного правопорушення (зокрема: об`єкт; об`єктивну сторону; суб`єкт; суб`єктивну сторону), одразу після цього, у відповідності до положень ст. 235 КУпАП, уповноважена посадова особа, у відповідності до положень ст. 280 КУпАП, дійшла до висновку про наявність у діях позивача вини та відповідно складу адміністративного правопорушення. З огляду на викладене, відповідач вважає, що моментом виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, слід вважати момент, коли особа, уповноважена на розгляд справи про адміністративне правопорушення, здобула можливість за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (правопорушника) здійснити дії, визначені абзацами 2-4 ст. 256 КУпАП, тобто, дата закінчення збору доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, що підтверджено моментом розгляду справи про адміністративне правопорушення, у присутності позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно матеріалів справи, 29.11.2024 року відносно ОСОБА_1 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 винесено постанову № 1-П по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови, 28.07.2024 року ОСОБА_1 від уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 в приміщення центру комплектування отримав повістку № 9/1791 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 30.07.2024 року о 14 год. 00 хв. для уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документу з військово-обліковими даними ЄДРПВР, на розписці від якої поставив власний підпис, однак, позивач у визначену в повітці № 9/1791 від 28.07.2024 року дату та до 29.11.2024 року на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув.

З огляду на викладене, наведеною постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.

Статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - КУпАП) передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 245, ч. 1 ст. 249 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу та, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частинами 6-8 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 280, ч. 1 ст. 283 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно ч. 7 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідно до вимог п.п. 1, 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення; закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

В контексті наведеного колегія суддів зазначає, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто, з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Так, згідно пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

При цьому, наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач посилається на закінчення строку для його притягнення до адміністративної відповідальності. Так, позивач вказує, що 30.07.2024 року о 14:00 він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому, 31.10.2024 року сплив строк накладення адміністративного стягнення.

Суд першої інстанції відхилив наведені доводи позивача та погодився з відповідачем, що факт вчинення адміністративного правопорушення відповідачем було встановлено тільки 29.11.2024 року.

Фактично, на думку відповідача та суду першої інстанції, днем виявлення адміністративного правопорушення у спірному випадку слід вважати день складання постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів не погоджується з вказаними доводами відповідача та висновками суду першої інстанції, з огляду на викладене.

Адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, тобто, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у спірному випадку полягає у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, це правопорушення є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.

З матеріалів справи слідує, що позивач не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 у встановлений в повістці строк, а саме 30.07.2024 року об 14 год.

Тобто, днем вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, є день, коли позивачем не вчинені дії, які він повинен вчинити цього дня.

Таким чином, датою вчинення правопорушення та датою виявлення правопорушення є 30.07.2024 року, коли позивач не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 для звірки облікових даних.

Доводи відповідача та суду першої інстанції про те, що днем виявлення адміністративного правопорушення у спірному випадку слід вважати день складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у присутності позивача 29.11.2024 року колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, згідно оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач мав прибути у конкретну визначену дату та час - 30.07.2024 року об 14 год., чого ним здійснено не було, а тому, відповідачу одразу після неприбуття позивача до центру комплектування у визначені дату та час було достеменно відомо про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та з цього моменту у відповідача розпочався перебіг строку для накладення адміністративного стягнення.

Крім того, колегія суддів враховує, що після 30.07.2024 року, тобто, дати, вчинення, на думку відповідача, адміністративного правопорушення позивачем щодо неприбуття за викликом до центру комплектування, позивач 30.09.2024 року був документований довідкою № 10679 про надання відстрочки від призиву на військову службу під час мобілізації до 09.11.2024 року, однак, питання щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності не розглядалось.

Сукупність обставин у даній справі спростовують доводи відповідача та висновки суду першої інстанції про те, що днем виявлення адміністративного правопорушення, вчинене позивачем, яке полягає у неприбутті на виклик до центру комплектування 30.07.2024 року об 14 год., є саме день складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у присутності позивача 29.11.2024 року.

Отже, враховуючи сплив тримісячного строку накладення адміністративного стягнення, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про необхідність скасування оскаржуваної постанови із закриттям провадження у справі про адміністративне про адміністративне правопорушення саме на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Однак, колегія суддів відхиляє доводи позивача по суті вчиненого адміністративного правопорушення, оскільки за умови закінчення строку накладення адміністративного стягнення суд позбавлений можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

З цих самих підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині прийняття відзиву на позовну заяву, який подано з пропуском встановленого строку, що позбавило позивача можливості подати свої заперечення на відзив та оспорити докази, додані до відзиву. Враховуючи висновки суду апеляційної інстанції про необхідність скасування оскаржуваної постанови із закриттям провадження у справі про адміністративне про адміністративне правопорушення саме на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, наведені доводи позивача про неможливість оспорити доводи відзиву на позовну заяву та додані до нього докази не впливають на результат розгляду даної справи. Колегія суддів повторно зазначає, що нею не досліджується та вирішується питання про наявність в діях позивача ознак адміністративного проступку.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову з розподілом судових витрат шляхом стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого ним судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій у загальній сумі 1514 грн.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2025 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову № 1-П від 29.11.2024 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_3 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадженні у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1514 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 04.03.2025 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова