Справа № 160/32650/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішення відповідача від 24.01.2019 року. Зазначає, що відчужив об`єкт нерухомості, який знаходиться на земельній ділянці, що є об`єктом оподаткування, а тому не повинен сплачувати земельний податок, оскільки вказане відчуження зумовлює перехід такого обов`язку до нового власнику. Також посилається на порушення порядку проведення перевірки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
31 грудня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що податок нараховано за період до відчуження позивачем об`єкту нерухомості, який знаходиться на земельній ділянці, що є об`єктом оподаткування. Також вказує, що порушень порядку проведення перевірки не було допущено.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
В Акті перевірки наявний розрахунок штрафної санкції, згідно якого вона нарахована за період з 31.10.2017 року по 06 (та 10).07.2018 року.
Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.10.2024 року №397461490 по адресі: АДРЕСА_3 в наявності:
Вважаючи винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення щодо вказаного об`єкту нерухомого майна протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Згідно з пп. 14.1.74, 14.1.136, 14.1.157 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами.
Орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою держав
Податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до пп. 41.1.1. п. 41.1. ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Підпунктом 54.3.3. п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно з п. 58.1. ст. 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).
За п. 86.8. ст. 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Згідно з п. 126.1. ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Розділом XII Податкового кодексу України врегульовано сплату платниками податків податку на майно.
Згідно пп. 265.1.3. п. 265.1. ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається, зокрема, з плати за землю.
Відповідно до пп. 269.1.2. п. 269.1. ст. 269 Податкового кодексу України платниками плати за землю є платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Згідно з пп. 270.1.2. п. 270.1. ст. 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування платою за землю є об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
За п. 286.1. ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Пунктом 286.5. ст. 286 Податкового кодексу України передбачено, що нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Згідно з пп. 287.6., 287.7. ст. 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин)
За ст. 7 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року №161-XIV (далі Закон №161-XIV) у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта на праві оренди, до набувача такого об`єкта одночасно переходить право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) зазначеного об`єкта, розміщеного на земельній ділянці, крім випадків, визначених частиною четвертою цією статті, а також з урахуванням вимог частини шістнадцятої статті 120 Земельного кодексу України. Волевиявлення орендодавця, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди із зазначенням нового орендаря земельної ділянки не вимагаються.
Згідно статті 13 Закону №161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (стаття 120 Земельного кодексу України).
Згідно зі ст. 31 Закону №161-XIV договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці іншою особою.
Окрім цього, частиною першою статті 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Застосовуючи вищевикладені нормативні положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.04.2023 року у справі №160/9422/20.
Підставою для нарахування земельного податку є, зокрема, дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою.
Визначення платнику податкового зобов`язання з орендної плати за землю після передачі ним права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований на такій земельній ділянці, є протиправним.
З моменту державної реєстрації переходу права власності на будівлю, до набувача такого будівлі одночасно перейшло право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.
Слід звернути увагу на те, що спірним ППР позивачу визначено не грошове зобов`язання з орендної плати, а застосовано штраф за порушення строків внесення такої плати. Позивачем не заперечувалася затримка розрахунків як така, натомість його доводи стосувалися переважно відсутності підстав для сплати орендної плати за земельну ділянку після її відчуження.
Згідно наданої відповідачем ІКП щодо позивача по орендній платі з фізичних осіб недоїмка у розмірі 188502,00 грн (сума, в зв`язку з затримкою сплати якої і прийнято спірне ППР) за позивачем обліковувалася з 2017 року).
Тобто, йдеться про принципово інший юридичний факт, в зв`язку з існуванням якого приймається ППР, а також інший зміст такого ППР: позивачу не ставилося в провину несплата орендної плати (до чи після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на такій ділянці), натомість вказувалося, що він несвоєчасно сплатив грошове зобов`язання з орендної плати.
З інтегрованої картки позивача по орендній платі вбачається, що недоїмка виникла задовго до відчуження позивачем відповідного об`єкта (відчуження здійснено 04.07.2018 року, а недоїмка існувала принаймні станом на 31.12.2017 року).
Як наслідок, ППР не визначало позивачу грошове зобов`язання, а застосовувало до нього штрафну санкцію, що прямо вказано в такому ППР.
Відповідно, усі доводи позивача щодо значущості відчуження ним відповідного об`єкта є нерелевантними, адже ППР прийнято в зв`язку з іншими обставинами: позивач несвоєчасно розрахувався по зобов`язаннями (а не «позивач не сплачував зобов`язання»). Визначення зобов`язання та застосування штрафної санкції є різними заходами впливу, що позивачем враховано не було.
Таким чином, позивач хоча й наводив вірні висновки щодо значення зміни власника об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, за яку сплачується орендна плата, однак застосував їх в невірній юридичній ситуації, адже в даному спорі не йдеться про те, що позивач не сплатив те, що повинен був, натомість йдеться про те, що позивач невчасно сплатив те, що повинен був.
Суд повторює, що позивач не оскаржував та взагалі не зважав на те, що у нього існувала недоїмка з 2017 року, узгодженість такого зобов`язання не є предметом судового розгляду. Саме в зв`язку з тим, що позивач прострочив оплату іншого зобов`язання, однак визнаного зобов`язання, відповідач і прийняв спірне ППР. Однак позивач розцінив це як визначення йому грошового зобов`язання з орендної плати за вказаний період, хоча йдеться про період затримки в розрахунках, а не про період, за який не сплачено зобов`язання. Така затримка не залежить від відчуження об`єкта нерухомості, адже грошове зобов`язання, яке вже виникло, не припиняється в зв`язку з відчуженням відповідного об`єкта нерухомості, що розташований на земельній ділянці. Адже йдеться не про визначення зобов`язання, а про штраф за його несвоєчасну сплату, в той час як зобов`язання виникло набагато раніше. Тобто, обов`язок та відповідальність за несвоєчасне виконання обов`язку є тими категоріями, які розрізняють ППР, яким грошове зобов`язання визначається, від ППР, яким накладається штрафна санкція.
Водночас, оскільки ППР є предметом оскарження, судом здійснюється повна та всебічна перевірка його правомірності.
За відсутності жодного заперечення зі сторони позивача після подання відповідачем відзиву, в т.ч. щодо наданих доказів, суд визнає належними доказами відомості ІКП позивача, що надані відповідачем.
На підставі цих відомостей судом встановлено наступні визначальні обставини:
1) 31.12.2017 року станом на цю дату у позивача є недоїмка з орендної плати на суму 188502,50 грн саме та сума, в зв`язку з затримкою сплати якої до позивача застосовано штраф, це прямо вказано у ППР;
Слід зауважити, що сплачені позивачем суми узгоджуються з розміром наявної у нього недоїмки, що додатково вказує на те, що позивач погашав відповідними платежами цю недоїмку. Однак незалежно від цієї обставини, в даному спорі має значення те, що недоїмка існувала і була погашена, однак невчасно. Не є предметом розгляду спрямування позивачем відповідними платежами коштів (за який період, по якому об`єкту, погашення основного зобов`язання чи штрафу і тд).
Як в Акті перевірки, так і в ППР вказано, що штраф застосовано за затримку в 253 та 249 днів. Ця кількість днів уточнена в Акті перевірки: йдеться про періоди з 31.10.2017 року (початок існування недоїмки) та дати, в які позивач вносив платежі в погашення недоїмки (06.07.2018 року, 10.07.2018 року, платіжними дорученнями, що вказані раніше).
Така кількість днів не заперечена жодним доказом у справі, доводи позивача з цього питання відсутні.
Отже, судом встановлено, що позивачем допущено затримку у розрахунках, що є правопорушенням, відповідальність за яке встановлювалася абз. 3 п. 126.1. ст. 126 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на дату прийняття ППР).
Матеріали справи підтверджують склад правопорушення, за яке на позивача накладено штраф. Жоден аргумент чи доказ на спростування цієї обставини відсутні.
При цьому слід зауважити, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
Позивачем не доведено питання факту у вигляді спростування затримки у розрахунках, в той час як відповідачем цю обставину доведено.
Обставини направлення позивачу ППР не впливають на законність штрафу, оскільки мали місце після накладення штрафу. Такі обставини впливають на строк звернення до суду, що враховано судом під час поновлення позивачу строку звернення до суду. Законодавством не передбачено анулювання виниклого грошового зобов`язання з підстав порушення процедури направлення ППР.
Суд повторює, що позивач помилково визначав природу спірного ППР як такого, яким здійснено незаконні «нарахування позивачу орендної плати», оскільки цим ППР на позивача накладався штраф за затримку в сплаті орендної плати.
Жодних інших доводів позовна заява не містить. Судом з власної ініціативи перевірено інші аспекти процедури притягнення позивача до відповідальності та не встановлено порушень відповідних положень законодавства.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу.

Суддя Н.В. Боженко