Справа № 140/13449/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13449/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.04.2024 №0-0318-UA0089103 на суму 43 325,55 грн. та №0-0318-UA0089103 на суму 20 428,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, ГУ ДПС у Волинській області було нараховано позивачу грошове зобов`язанням з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік на загальну суму 63 753.85 грн., на підставі наступних податкових повідомлень-рішень:

- від 18.04.2024 №0-0318-UА0089103 на суму 43325.55 грн;

- від 18.04.2024 №0-0318-UA0089103 на суму 20428.30 грн.

Позивач вказує, що з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується та вважає їх протиправними, оскільки про існування даного податкового боргу дізнався лише в листопаді 2024 року з електронного кабінету платника, коли подавалася квартальна звітність. Оскаржувані ППР на підставі яких сформований податковий борг 63 753,85 грн. з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, поштовим зв`язком не отримував.

Зазначає, що є керівником та засновником ФГ «СТЕЛЬМАЩУК», що знаходиться за адресою: 45154, Україна, Волинська область, Луцький район (Рожищенський район), село Уляники, де постійно працює.

Оскаржуваними ППР нараховане грошове зобов`язанням з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік на наступні об`єкти нерухомого майна, що перебувають/перебували у моїй приватній власності у період нарахування податку: нежитлове приміщення картоплесховище А-1 та нежитлове приміщення приміщення складу №2, що зареєстровані за позивачем згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Позивач стверджує, що вказані об`єкти нерухомого майна мають сільськогосподарське призначення, є частиною цілісного майнового комплексу і забезпечують єдиний технологічний процес сільськогосподарського виробництв та знаходяться на орендованих у селі Уляники земельних ділянках кадастровий номер 0:01:001:0005 та кадастровий номер :01:001:0490. Призначенням даних будівель є зберігання вирощеної сільськогосподарської продукції (картоплесховище та склад).

Вказані об`єкти нерухомості, які належать/належали позивачу на праві приватної власності, у період нарахування грошового зобов`язання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік і щодо яких відповідачем донараховані податкові зобов`язання, є будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року №507, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включає (код 1271): будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності. теплиці, сільськогосподарські силоси.

Позивач зазначає, що відповідно до Державного класифікатора будівель і споруд ДКО18-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року №507:

картоплесховище А-1, площею 1293,30 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район (Рожищенський), село Уляники, вулиця Центральна, будинок 26. належить до класу код 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства підкласу 1271.5 Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства та 1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення інші.

приміщення складу №2, площею 609,80 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район (Рожищенський), село Уляники, вулиця Лісова, будинок 1а, належить до класу код1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства підкласу 1271.3 Будівлі для зберігання зерна та 1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення інші.

Позивач наголошує, що вказані об`єкти нерухомості використовувалися у період нарахування спірного грошового зобов`язання, виключно за їх сільськогосподарським призначенням та як сільськогосподарським товаровиробником у господарській діяльності ФГ «СТЕЛЬМАЩУК», керівником, засновником та кінцевим с бенефіціарним власником (контролером) якого є позивач, а тому вважаює, що відповідно до п.п. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України вищезазначені об`єкти нерухомого майна не є об`єктами оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Зауважує, що підтвердження факту провадження у 2023 році сільськогосподарської діяльності ФГ «СТЕЛЬМАЩУК», є розрахунок частки сільськогосподарського товаро-виробництва за 2023 рік та фінансова звітність мікропідприємства за 2023 рік.

Покликаючись на той факт, що оскільки позивачу на праві власності належать зазначені об`єкти нерухомого майна та використовуються ним, як товаровиробником у сількогосподарській діяльності ФГ «СТЕЛЬМАЩУК», тому відповідно до п.п.266.2.2 п.266.2 статті 266 ПК України вони не є об`єктом оподаткування, тому відсутні підстави для нарахування контролюючим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою судді від 26.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження (а.с.53).

У відзиві на позовну заяву від 10.01.2025 представник відповідача позовні вимоги заперечив, посилаючись на правомірність висновків контролюючого органу щодо дотримання податкового законодавства (а.с.57-70).

В обґрунтування своєї позиції вказав, що відповідно до даних державного реєстру речових прав на нерухоме майна у власності ОСОБА_1 перебувають наступні об`єкти нерухомого майна: нежитлове приміщення (картоплесховище) загальною площею 1 293,3 кв.м. ( АДРЕСА_1 ); нежитлове приміщення (склад) загальною площею 609,8 кв.м. ( АДРЕСА_1 ).

Вищевказані об`єкти нерухомого майна відносяться до групи «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Представник відповідача зазначає, що відповідно до рішення від 13.07.2022 року №17/7 Копачівської сільської ради «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» - ставка податку на 1 кв.м. для фізичних осіб на приміщення сільськогосподарського призначення 0% від розміру мінімальної заробітної плати. Однак згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб, підприємців та громадських об`єднань основним видом діяльності Волинця О.П. є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

ОСОБА_1 , на думку відповідача, не відноситься до сільськогосподарських товаровиробників, оскільки нежитлове приміщення - картоплесховище загальною площею 1293,3 кв.м. (адреса: АДРЕСА_1 ) ним передано в короткострокове користування ФГ «СТЕЛЬМАЩУК».

Відповідно до вищевикладеного у 2024 році за податковий період 2023 рік на вказані об`єкти нерухомого майна, нараховано податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: 0-0318 на суму податкового зобов`язання 43 325,55 грн.; 0-0318 на суму податкового зобов`язання 20 428,30 грн.

Таким чином, на підставі аналізу наведених правових норм представник відповідача дійшов висновку, що у спірних правовідносинах позивач повинен підпадати під визначення «сільськогосподарський товаровиробник», і тоді до нього може бути застосована пільга, передбачена приписами пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК. При цьому в даній справі позивач не являється фізичною особою-підприємцем і не є юридичною особою.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 26.05.1999 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якого згідно КВЕД є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код 68.20).

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності у власності ОСОБА_1 перебувають, зокрема два об`єкти нежитлової нерухомості, а саме: нежитлове приміщення (картоплесховище) загальною площею 1293,3 кв.м. ( АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер 45; нежитлове приміщення (склад) загальною площею 609,8 кв.м. ( АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер 45 (а.с.18-21).

18.04.2024 ГУ ДПС у Волинській області винесено податкове повідомлення рішення №6-0318-UA0089103 яким позивачеві за нежитлове приміщення (картоплесховище) загальною площею 1 293,3 кв.м за 2023 рік нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в розмірі 43 325,55 грн. (а.с.12).

Також 18.04.2024 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №0-0318-UA008910 яким позивачеві за нежитлове приміщення (склад) загальною площею 609,8 кв.м. нараховано за 2023 рік податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в розмірі 20 428,30 грн. (а.с.12 зворот).

Однак позивач вважає, що нерухоме майно, на яке нараховано податок, призначене для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а тому згідно пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Таким чином, з метою скасування податкових повідомлень-рішень від 18.09.2024, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755- IV (далі - ПК України, тут і далі - в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень).

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст. 266 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

У разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності (підпункт 266.8.1 пункту 266.8 статті 266 ПК України).

Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Такий правовий висновок сформував Верховний Суд у постанові від 21.05.2024 у справі № 600/5153/23.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) включено клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271). Клас «Будівлі сільськогосподарського призначення» (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. До коду 1271.9 віднесено інші будівлі сільськогосподарського призначення.

Отже, згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.

Відповідно до пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України (у редакції, чинній до 31.12.2021) сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

01.01.2022 набрав чинності Закон від 30.11.2021 № 1914-IX, яким виключено у підпункті 14.1.235 слова та цифри "для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу".

Поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у ст. 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Так, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Наведені вище поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункті 5.3 статті 5 ПК України.

Таке правозастосування також ґрунтується на висновках Верховного Суду, наведених у згаданій вище постанові від 21.05.2024 у справі № 600/5153/23.

У постанові від 04.03.2021 у справі №500/2782/18 Верховний Суд вказав, що з метою вирішення питання щодо застосування п. "ж" пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України, суди мали встановити, чи наділений він статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та встановити факт використання позивачем спірної нежитлової будівлі як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Суд враховує, що передбачена пп. «ж» п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач з 15.10.2014 є власником об`єкта нерухомого майна (картоплесховище А-1), загальною площею 1293,3 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та з 27.08.2017 об`єкта нерухомого майна (приміщення складу №2), загальною площею 609,8 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.18-21).

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд НК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507 (чинного в період, за який позивачеві нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) віднесено будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні, будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

З наведеного вбачається, що картоплесховище та будівля складу належить до будівель сільськогосподарського призначення.

Обґрунтовуючи своє право на застосування пільги, передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, позивач вказує, що він є керівником та засновником ФГ «СТЕЛЬМАЩУК», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.39), а отже є сільськогосподарським товаровиробником, займається сільськогосподарською діяльністю та має у власності нерухоме майно, яке відносяться до групи «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства».

Варто зазначити, що ОСОБА_1 не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта-власника нежитлової нерухомості, для звільнення його від податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, оскільки правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником, а тому, норми підпункту «ж» підпункту 266.2.2пункту 266.2 статті 266 Кодексу не застосовуються.

Для встановлення статусу сільськогосподарського товаровиробника необхідно дослідити вид діяльності такого суб`єкта - виробництво сільськогосподарської продукції, її переробка та реалізація, зокрема.

Також, специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі сільськогосподарського призначення не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «сільськогосподарським товаровиробником», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом, а й з використанням будівлі з метою провадження безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення сільськогосподарської продукції.

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Водночас позивачем не доведено жодними доказами статус сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування податком, адже матеріалами справи не підтверджується, що позивач у звітному періоді (2023 рік) займався виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснював операції з її постачання (договори купівлі-продажу/поставки худоби, будь-якого сільськогосподарського товару, накладні, податкові накладні, видаткові накладні, товаротранспорті накладні тощо), і, як наслідок, був сільськогосподарським товаровиробником.

Сам по собі факт наявності у власності позивача будівель, призначених для використання у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2023 у справі №380/18104/21 визначив, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

Відтак, факт того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником не доведено, а тому в останнього відсутня сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від від 18.04.2024 №0-0318-UA0089103 на суму 43 325,55 грн. та №0-0318-UA0089103 на суму 20 428,30 грн прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679).

Суддя А.Я. Ксензюк