Справа № 160/20713/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/20713/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року (суддя Луніна О.С.) в справі № 160/20713/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29 лютого 2024 року:

№0-0466-UA0068526 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 36450,00 грн за 2021 рік;

№0-0466-UA0068526 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 78975,00 грн за 2022 рік;

№0-0466-UA0068526 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 81405,00 грн за 2023 рік.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0-0466-UA0068526 від 29.02.2024 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0-0466-UA0068526 від 29.02.2024 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0-0466-UA0068526 від 29.02.2024 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вказує, що нерухоме майно, яке належить позивачу, не відноситься до групи «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271 класифікатора ДК 018-2000.

Для застосування податкової преференції, передбаченої абз. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, необхідно, щоб об`єкт належав до зазначеного класу, а також доведення статусу власника як сільськогосподарського товаровиробника, чого позивачем не доведено.

Пільга не може бути застосована для фізичних осіб, які проводять індивідуальну діяльність з метою задоволення особистих потреб.

Позивач не знаходиться на податковому обліку як фізична особа-підприємець, відсутні докази, що позивач протягом 2020-2023 років займався цим видом діяльності та здійснював реалізацію сільськогосподарської продукції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 володіє сільськогосподарською будівлею площею 810,0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №214) на підставі додатків до рішення Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 26.06.2020 року №37, рішення Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 18.06.2021 року №199 та рішення Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 27.06.2022 року №430, підпадає під розділ 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, підрозділ 1271.1 Будівлі для тваринництва та пункту 1.3 ДБН В.2.2-1-95 Будівлі і споруди для тваринництва.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у приватній власності ОСОБА_1 перебуває об`єкт нежитлової нерухомості будівлі та споруди (підсобне господарство по вирощуванню кроликів), загальною площею 810,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

29.02.2024 року ГУ ДПС прийняло податкові повідомлення-рішення: №0-0466-UA0068526, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 36450,00 грн за 2021 рік; №0-0466-UA0068526, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 78975,00 грн за 2022 рік; №0-0466-UA0068526, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 81405,00 грн за 2023 рік.

Суд першої інстанції вважав, що оскільки основним об`єктом складського приміщення, яке придбав позивач, є підсобне господарство по вирощуванню кроликів, яке віднесено до класу (код 1271) Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, то його функціональним призначенням є використання у сільськогосподарській діяльності, з урахуванням того, що таке складське приміщення розташовано на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, яка належить на праві оренди позивачу.

Суд першої інстанції вказав, що позивач підпадає під визначення сільськогосподарського товаровиробника, а оскільки основним об`єктом складського приміщення, яку придбав позивач, є підсобне господарство по вирощуванню кроликів та його функціональним призначенням є саме використання у сільськогосподарській діяльності, тому вказаний об`єкт нерухомості підпадає під визначення пп. ж пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки є будівлею, спорудою саме сільськогосподарського товаровиробника та з урахуванням відповідних документів може бути віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, а тому не є об`єктом оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Саме ці обставини стали підставою для задоволення позову.

Суд визнає приведені висновки необґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником об`єкта нежитлової нерухомості будівлі та споруд (підсобне господарство по вирощуванню кроликів), загальною площею 810,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

ГУ ДПС у Дніпропетровській області 29 лютого 2024 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

№0-0466-UA0068526 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 36450,00 грн за 2021 рік;

№0-0466-UA0068526 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 78975,00 грн за 2022 рік;

№0-0466-UA0068526 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 81405,00 грн за 2023 рік.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування згідно з положеннями підпункту 266.2.1 пункту 266.2 цієї статті є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, будівель і споруд, які не є об`єктом оподаткування.

Так, абзацом «ж» цього підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України, затверджено наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507 (далі - ДК 018-2000).

ДК 018-2000 включає в себе клас 1271 - Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства, який включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарський діяльності.

За змістом абзацу г) пункту 30.9 статті 30 ПК України звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Відтак, пільга, встановлена абзацом ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небудь», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) безпосередньо власником у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.

Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17 зазначив, що правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Тобто, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз. ж) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; 2) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.

Аналізуючи наведені вище приписи норми підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можна дійти висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Абзацом одинадцятим статті 1 Закону України від 18 січня 2001 року №2238-ІІІ «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» (далі - Закон № 2238-ІІІ) визначено, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Згідно з статтею 1 Закону України від 23 вересня 2008 року №575-VІ «Про сільськогосподарський перепис» із змінами та доповненнями, виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг (абзац восьмий статті 1 Закону №2238-ІІІ).

Коди продукції сільського господарства та пов`язані з ними послуги визначені розділом 1 секції А «Продукція сільського господарства, лісового господарства та рибного господарства» Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010 (далі - Класифікатор ДК 016:2010), затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року №457.

Відповідно до підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/ товари, що підпадають під визначення груп 1 - 24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання (підпункт 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Отже, до фізичних осіб - сільськогосподарських товаровиробників з метою визначення об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з абзацом ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України відносять фізичних осіб - підприємців, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснюють операції з її постачання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15 травня 2003 року № 742-ІV ( далі - Закон № 742-ІV) особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів.

Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності (стаття 1 Закону № 742-ІV).

В постанові Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі №380/2434/20 зроблено висновок, що передбачена підпунктом ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Позивачем не доведено жодними доказами статус сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування податком, відсутні докази, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, тобто є саме товаровиробником.

Відтак, судом не встановлено підстав для застосування приписів податкового законодавства, якими визначено, що не є об`єктом оподаткування цим податком будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2023 року у справі №380/18104/21 сформулював висновок, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Відтак, при визначенні права на пільгу, передбачену підпунктом ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо вид діяльності, якою займається платник податку, тобто чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників.

У справі мають бути докази того, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником (договорів, обладнання, наявності на зберіганні кормів, гербіцидів (в тому числі світлокопій чи будь-яких інших доказів) тощо).

Застосовуючи до спірних в цій справі правовідносин приведені висновки Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, суд погоджується із позицією контролюючого органу, що передбачена абзацом ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга не може бути застосована до фізичних осіб, які проводять індивідуальну діяльність з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків.

ОСОБА_1 не знаходиться на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області як фізична особа - підприємець, доказів протилежного суду не надано, як й не надано доказів, що позивач в 2021-2023 роках займався сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД, здійснював реалізацію сільськогосподарської продукції.

Позивачем не подавались до контролюючого органу податкові декларації про отриманий дохід від реалізованої продукції за 2021-2023 роки.

Таким чином, позивач не відноситься до сільськогосподарських товаровиробників та не має права на застосування пільги, передбаченої абзацом ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Судом першої інстанції приведені обставини та висновки Верховного Суду не враховані, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин контролюючим органом правомірно визначено позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує: для юридичних осіб - ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року в справі № 160/20713/24 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року в справі № 160/20713/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасувати.

Ухвалити у справі № 160/20713/24 нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 05 березня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 05 березня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов