Справа № 480/5701/24
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2025 року Справа № 480/5701/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5701/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 09.09.1986 по 23.04.1987 та з 01.08.1989 по 05.01.1990 в колгоспі «Серп і Молот»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 25.02.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він звернувся до Пенсійного фонду (23.04.2024) про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України від 28.02.1991 №796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закону №796). На переконання позивача, він набув таке право, оскільки йому 24.02.2024 виповнилося 55 років, як стверджує позивач, він постійно проживав та працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю протягом 10 років та має необхідний страховий стаж.
Таку відмову у призначенні пенсії позивач вважає безпідставною та необгрунтовпною. Звертає увагу суду на те, що у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.
Позивач стверджує, що всі належні документи (і посвідчення , і відповідну довідку від 16.04.2024 № 09-12-26, виданої Лубенським старостинським округом Бучанської міської ради) ним було надано. Отже, на переконання позивача, законних підстав для відмови у призначенні йому пенсії немає.
Крім цього, позивач вважає передчасними висновки відповідача стосовно незарахування до його страхового стажу періоди роботи з 09.09.1986 по 23.04.1987 та з 01.08.1989 по 05.01.1990 в колгоспі «Серп і Молот».
Ухвалою суду від 17.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідач - ГУ ПФУ в Донецькій області позов не визнав, подав до суду письмовий відзив, в якому зазначив, що позивач не має права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, оскільки позивачем належних та допустимих доказів, що позивачем було надано п о с в і д ч е н н я громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю від 17.04.1993 серія ВП-069498, в якому п р і з в и щ е н е в і д п о в і д є паспортним д а н и м. Крім цього, відповідач-1 звертає увагу суду на те, що період перебування у зоні радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 0 років 11 місяців 29 днів (з 26.04.1986 по 24.04.1987), що є недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
Крім цього, до періоду проживання (роботи, навчання) у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано наступні періоди:
- навчання з 01.09.1990 по 22.06.1995, відповідно наданого диплому від 23.06.1995 НОМЕР_1 , оскільки особа навчалась в Київському університеті імені Т. Шевченка;
- проходження військової служби з 25.04.1987 по 06.06.1989, відповідно наданого військового квитка від 28.04.2004 серія НОМЕР_2 .
Отже, на переконання відповідача-1, оскільки Головним управлінням не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.
Відповідач - 2 - ГУ ПФУ в Сумській області не скористався своїм правом надання відзиву у даній справі.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність наявних підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на наявність Довідки від 16.04.2024 № 09-12-26, виданої Луб`янським старостинським округом Бучанської міської ради в якій йдеться про те, що позивач з 1986 року по 1995 рік безперервно проживав по АДРЕСА_1 , а також враховуючи статус потерпілого від аварії на ЧАЕС підтверджується посвідченням громадянина, який постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) виданого 17.04.1993 серії НОМЕР_3 , звернувся 23.04.2024 до головного управління ПФУ в Сумській області із заявою №7824, а саме щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України від 28.02.1991 №796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За принципом екстериторіальності заяву позивача від 23.04.2024р. було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Оскаржуване рішення обґрунтоване тим, що п о с в і д ч е н н я громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю від 17.04.1993 серія ВП-069498, в якому п р і з в и щ е (Заріцький - посвідчення а.с.18) н е в і д п о в і д є паспортним д а н и м (прізвище за паспортом - ОСОБА_2 . Копія паспорту - а.с.11-13).
Крім цього, в рішенні ГУ ПФУ в Донецькій області зазначено, що період перебування у зоні радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 0 років 11 місяців 29 днів (з 26.04.1986 по 24.04.1987), що є недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
Крім цього, до періоду проживання (роботи, навчання) у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано наступні періоди:
- навчання з 01.09.1990 по 22.06.1995, відповідно наданого диплому від 23.06.1995 НОМЕР_1 , оскільки особа навчалась в Київському університеті імені Т. Шевченка;
- проходження військової служби з 25.04.1987 по 06.06.1989, відповідно наданого військового квитка від 28.04.2004 серія НОМЕР_2 .
Крім цього, до страхового стажу періоди роботи з 09.09.1986 по 23.04.1987 та з 01.08.1989 по 05.01.1990 в колгоспі Серп і молот з посиланням на те, що відсутні відомості щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві та довідка про перейменування колгоспу.
При цьому, відповідач зазначає, що згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивача становить 29 років 09 місяців 00 днів.
Отже, фактично, за дотримання інших вимог, позивачу достатньо врахованого страхового стажу (29 років 09 місяців 00 днів, що більше за необхідних 26 років).
Однак, позивач вважає за доцільне у даному позові просити суд зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 09.09.1986 по 23.04.1987 та з 01.08.1989 по 05.01.1990 в колгоспі Серп і молот з посиланням на дані його трудової книжки.
Вважаючи такі рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд зазначає про таке.
Нормами ч.3 ст.46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Спірні правовідносини врегульовано Законом України від28.02.1991 №796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Статтею 55 Закону визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Приписами пункту 2 частини 1 статті 55 Закону передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
- особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років - зменшення віку передбачено на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років (абзац 4);
- особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - зменшення віку передбачено на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац 5).
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналіз ст.55 зазначеного закону свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абз.4,5 ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом двох років до 01 січня 1993 року, а у зоні гарантованого добровільного відселення 3 років.
При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови проживали або постійно працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 4 роки або 3 роки (у зоні гарантованого добровільного відселення).
Особам, які не працювали/не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за кожний рік проживання/роботи.
Частинами 3, 4 статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.
Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є п о с в і д ч е н н я Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.
Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах 27 лютого 2018 року у справі №344/9789/17, від 31 липня 2018 року у справі №751/2050/17, від 22.01.2019 у справі №129/1535/17, від 21 листопада 2019 року у справі №572/47/17 та в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішення даної справи.
Як свідчить з матеріалів справи, наявне у позивача посвідчення громадянина, який постійно проживає, або постійно працює на території зони посиленного радіологічного контролю серія НОМЕР_3 , не надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки дане посвідчення видано особі на прізвище ОСОБА_3 , тоді як паспортні дані позивача свідчать про те, що його прізвище - ОСОБА_2 .
Отже, суд вважає правомірним посилання ГУ ПФУ в Донецькій області у своєму рішенні на те, що позивачем надано посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю від 17.04.1993 серія ВП-069498, в якому прізвище не відповідає паспортним даним.
Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч.4).
Згідно з п.6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі Порядок №551), особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.
Відповідно до п.2 Порядку №551, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон), іншими актами законодавства.
Викладене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №551 чітко визначено, що саме посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №>796-ХП, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.
Відтак, надаючи особі посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення. Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.11.2019 у справі .№572/47/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85804084), від 15.01.2021 у справі .№520/7846/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 94171730) та від 08.06.2022 у справі №805/3752/18-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 104677535).
Встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали здійснюється в судовому порядку (пункт 6 частини першої статті 315 ЦПК України, пункт 12 постанови пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»).
У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих в різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них.
Позивачем не надано до суду доказів встановлення в судовому порядку факту належності йому посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю від 17.04.1993 серія ВП-069498.
В позовній заяві позивач жодним чином не спростовує посилання відповідача-1 на те, що у зазначеному посвідчення (один з основних документів в даному випадку), прізвище не відповідає паспортним даним.
Крім цього, позивач не заперечує проти позиції відповідача-1 стосовно того, що до періоду проживання (роботи, навчання) у зоні посиленого радіологічного контролю позивачу не зараховано наступні періоди:
- навчання з 01.09.1990 по 22.06.1995, відповідно наданого диплому від 23.06.1995 НОМЕР_1 , оскільки особа навчалась в Київському університеті імені Т. Шевченка;
- проходження військової служби з 25.04.1987 по 06.06.1989, відповідно наданого військового квитка від 28.04.2004 серія НОМЕР_2 .
Стосовно даних обставин позивач не має жодних заперечень.
Отже, згідно з наданих документів період перебування у зоні посиленого радіоекологічного контролю з 26.04.1986 по 24.04.1987, з 23.06.1995 по 04.12.1995, з 31.12.2003 по 31.12.2014 становить 12 років 05 місяців 12 днів, в тому числі період перебування у зоні радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 0 років 11 місяців 29 днів (з 26.04.1986 по 24.04.1987), що дійсно є недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
Отже, висновок відповідача-1 потягає у тому, що станом на 01.01.1993р. заявник прожив (пропрацював) в зоні посиленного радіологічного контролю менше 4 років.
За відсутності необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993, відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Питання яке заявляє позивач у позовній заяві щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 09.09.1986 по 23.04.1987 та з 01.08.1989 по 05.01.1990 в колгоспі «Серп і Молот» є передчасним, оскільки за наявності посвідчення, яке фактично не відповідає вимогам чинного законодавства, питання щодо сумарної кількості страхового стажу не відноситься до спірного питання в даному випадку. Позивачем не доведено, що періоди роботи з 09.09.1986 по 23.04.1987 та з 01.08.1989 по 05.01.1990 в колгоспі «Серп і Молот» впливають на період , який відноситься до поняття "період перебування у зоні радіологічного контролю", як не доведено і ту обставину, що колгосп "Серп і молот" відноситься до підприємств, які перебувають/перебували у зоні радіологічного контролю.
Отже, за висновками відповідача-1 згідно з наданих документів період перебування у зоні посиленого радіоекологічного контролю з 26.04.1986 по 24.04.1987, з 23.06.1995 по 04.12.1995, з 31.12.2003 по 31.12.2014 становить 12 років 05 місяців 12 днів, в тому числі період перебування у зоні радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 0 років 11 місяців 29 днів (з 26.04.1986 по 24.04.1987), що дійсно є недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії з підстав непідтвердження необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, з огляду на що, спірне рішення відповідає критеріям правомірності і підстав для його скасування у суду немає.
В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Суд зазначає, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні.
З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити.
Враховуючи результати судового розгляду справи, підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець