Справа № 200/15178/21
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року Справа№200/15178/21

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) та просить суд:

визнати протиправними бездіяльність відповідача щодо повернення позивачу коштів в сумі 3274 грн. 89 коп. незаконно утриманих згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2021 №272 в частині притягнення до відповідальності майора ОСОБА_1 , який визнано протиправним та скасовано Рішенням Донецького окружний адміністративного суду від 12.05.2020 (Справа№200/9613/20-а);

стягнути на користь позивача кошти в сумі 3274 грн. 89 коп. незаконно утриманих згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2020 №272 в частині притягнення до відповідальності майора ОСОБА_1 , який визнано протиправним та скасовано Рішенням Донецького окружний адміністративного суду від 12.05.2021 (Справа№200/9613/20-а).

Стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі 10 тис.грн.

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що рішенням суду від 15.05.2021 скасовано наказ від 25.05.2020 №272 в частині притягнення до відповідальності позивача, командира групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 у сумі 26 207,34 грн. за понаднормове харчування військовослужбовців. Разом з тим, поки йшов процес у травні 2021 року із заробітної плати позивача було утримано кошти у розмірі 3274,89 грн. на виконання наказу від 25.05.2020 №272. Такі дій відповідача вважає протиправними. Просить відшкодувати моральну шкоду.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що у рішенні Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/9613/20 від 12.05.2021 та в позовній заяві ОСОБА_1 не зазначалося повернути стягнуті кошти в сумі 3274 грн. 89 коп., згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2020 № 272.

Вказав, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Також вказує, що даній спір підлягає розгляду передбаченому КАС України ст. 383, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Крім того, вказує, що зазначений у позові п.4 Постанови №4 невірно трактується позивачем.

Просив суд позовні вимоги залишити без задоволення та закрити провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України.

Ухвалою суду від 09.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.01.2022 розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 09.02.2022 судом відкладено розгляд справи на 24.02.2022.

Ухвалою суду від 01.07.2022 зупинено провадження у справі № 200/15178/21 до припинення або скасування періоду дії правового режиму воєнного стану в Україні.

Ухвалою суду від 02.01.2025 поновлено провадження у справі №200/15178/21. Розгляд справи вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 16.01.2025 о 11 год. 00 хв. в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за адресою: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Незалежності, 1.

Ухвалою суду від 16.01.2025 підготовче засідання відкладено на 04.02.2025 о 13 год. 00 хв.

04.02.2025 до підготовчого судового засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 04.02.2025 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. Призначено справу до судового розгляду по суті на 03.03.2025 о 13 год. 00 хв. в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за адресою: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Незалежності, 1.

До судового засідання 03.03.2025 сторони не прибули, були повідомлені про час та місце розгляду справи, явка учасників справи була визнана судом необов`язковою.

Ухвалою суду від 03.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Згідно з ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч.9 цієї ж статті, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч.4 ст.243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Судом встановлено, що позивач звертався до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 25.05.2020 № 272.

Рішенням суду від 12.05.2021 по справі №200/9613/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2020 №272 в частині притягнення до відповідальності майора ОСОБА_1 , командира групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 у сумі 26 207,34 грн. за понаднормове харчування військовослужбовців.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду від 12.05.2021 по справі №200/9613/20-а набуло законної сили 22.06.2021.

05.07.2021 позивач звертався до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо повернення стягнутих коштів у сумі 3274,89 грн. на виконання скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2020 №272.

У відповідь на рапорт позивача (вх. №0989/10/1405 від 09.09.2021) відповідач повідомив, що утримання з грошового забезпечення фінансово-економічною службою здійснювалося відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування» від 25.05.2020 №272 за фактом несвоєчасного зняття (зарахування) на (з) продовольчого забезпечення, безпідставно завищених обсягів отриманих послуг, що виникли внаслідок несвоєчасного виключення військовослужбовців з продовольчого забезпечення та безпідставного списання продовольства.

Зазначений наказ було доведено на загальних зборах до командирів підрозділів під підпис. Рапортів щодо непогодження з сумами, які підлягають утриманню відповідно до наказу від 25.05.2020 №272 не надходило. Утримання з грошового забезпечення було здійснено в травні 2021 року в сумі 3274,89грн.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними і таким, що порушує його права та інтереси, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

На час виникнення спірних правовідносин і розгляду даної справи в Україні триває воєнний стан, введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України та відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України і Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Правовідносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 2232-ХІІ).

Згідно з ч.1 ст.2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

У ч. 2 і 4 названої правової норми передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються Законом України № 2232-ХІІ та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах встановлені Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з ст. 9 Закону України № 548-XIV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.11 розділу І Закону України № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст. 16 Закону України № 548-XIV).

У ст.17 цього Закону визначено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

За приписами ст.26, 27 розділу І Закону України № 548-XIV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту ЗСУ усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу.

Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ (далі - Закон №160-ІХ) визначено підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Статтею 3 Закону № 160-ІХ визначено підстави та умови притягнення до матеріальної відповідальності.

1. Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених ст.9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

2. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

3. Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

4. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Статтею 9 Закону № 160-ІХ визначені обставини, що виключають матеріальну відповідальність.

1. Завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

2. Шкода не підлягає відшкодуванню у випадку смерті винної особи.

3. Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.

Таким чином, підставами для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної і матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі, є встановлення його винної протиправної поведінки з обов`язковим визначенням ступеню її суспільної небезпечності, обставин заподіяння шкоди та причинного зв`язку такої поведінки з настанням шкоди, а також дотримання встановленого порядку проведення відповідного службового розслідування.

Як встановлено судом в ході розгляду справи і підтверджується матеріалами справи, що рішенням суду від 12.05.2021 по справі №200/9613/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2020 №272 в частині притягнення до відповідальності майора ОСОБА_1 , командира групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 у сумі 26 207,34 грн. за понаднормове харчування військовослужбовців. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення суду від 12.05.2021 по справі №200/9613/20-а набуло законної сили 22.06.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону № 160-ІХ у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Як вже зазначалось судом, час розгляду справи 200/9613/20-а позивач проходив військову службу і знаходиться на матеріальному забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 .

Як вбачається з відповіді на рапорт позивача (вх. №0989/10/1405 від 09.09.2021) відповідач повідомив, що утримання з грошового забезпечення фінансово-економічною службою здійснювалося відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування» від 25.05.2020 №272 за фактом несвоєчасного зняття (зарахування) на (з) продовольчого забезпечення, безпідставно завищених обсягів отриманих послуг, що виникли внаслідок несвоєчасного виключення військовослужбовців з продовольчого забезпечення та безпідставного списання продовольства.

Зазначений наказ було доведено на загальних зборах до командирів підрозділів під підпис. Рапортів щодо непогодження з сумами, які підлягають утриманню відповідно до наказу від 25.05.2020 №272 не надходило. Утримання з грошового забезпечення було здійснено в травні 2021 року в сумі 3274,89грн.

Тобто на час розгляду справи з грошового забезпечення позивача у травні 2021 року здійснилось утримання коштів у розмірі 3274,89 грн. відповідно до наказу від 25.05.2020 №272.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог в частині визнання протиправним і скасування наказу про притягнення позивача, зокрема, до матеріальної відповідальності, позовні вимоги про повернення коштів, які були стягнуті з позивача, підлягають задоволенню шляхом стягнення на користь позивача коштів в сумі 3274 грн. 89 коп. утриманих згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2020 №272.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно із ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У ч.1, 2 ст.23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України).

Пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно із п.4, 5 зазначеної постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Дану частину позовних вимог позивач мотивував тим, що неправомірними діями відповідача, йому нанесено моральні збитки.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди, не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визнаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Суд наголошує, що позивачем не доведено, в чому полягає моральна шкода, не доведено причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та настанням будь-яких негативних наслідків для нього, а тому підстави для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. відсутні.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_4 позивач є учасником бойових дій, а, отже, в силу п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 139 КАС України звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 133, 139, 242, 244-250, 258, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо утримання з грошового забезпечення ОСОБА_1 , у сумі 3274,89 грн., відповідно до наказу від 25.05.2020 №272.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 3274 грн. 89 коп. утриманих згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2020 №272.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 03.03.2025.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова