Справа № 370/2870/24
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 370/2870/24 Суддя (судді) першої інстанції: Сініцина О.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., за участі представника позивача Мірошніченко В.Г., представника відповідача Топал Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 20 січня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В :

26.09.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовною заявою до Державної інспекції архітектури та містобудування України (далі ДІАМ), яким просив визнати протиправною та скасувати постанову від 12 вересня 2024 року № 11/24/02-1-08 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вищезазначена постанова прийнята з порушенням його прав та чинного законодавства, є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню, оскільки прийнята на підставі Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності», однак він не є суб`єктом господарювання.

Зауважив, що позапланова перевірка, за результатами якої була прийнята оскаржувана постанова, проведена на об`єкті, який належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності як фізичній особі.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 20 січня 2025 р. у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із встановлення факту невиконання позивачем законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю, що стало правовою підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано доводами аналогічними позовній заяві, наполягаючи, що до відповідальності, передбаченої частиною першою статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення, може бути притягнуто лише суб`єкта господарювання.

У судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами проведення позапланової перевірки дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , ДІАМ складено акт від 27.11.2023 № 8, у якому зафіксовано, порушення пункту першого частини першої статті 34, абзацу першого частини першої статті 36 та частини восьмої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; абзацу першого та другого пункту 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011.

На підставі зазначеного акту ДІАМ видано ОСОБА_1 припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 27 листопада 2023 року, яким поставлено вимогу:

1. Негайно зупинити експлуатацію самочинного об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .;

2. Усунути у встановленому законодавством порядку допущені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності щодо самочинного об`єкта будівництва за зазначеною адресою, шляхом отримання дозвільного документа на виконання будівельних робіт у термін до 27 січня 2024 року.

Зокрема, за результатами позапланової перевірки з 14 по 27 листопада 2023 року встановлено, що будівля за адресою: АДРЕСА_1 , яка підлягає демонтажу (ліквідації) як аварійна, демонтована частково та залишилася частина будівлі, а саме нежитлові приміщення, що належать позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Над недемонтованими приміщеннями здійснено самочинну надбудову другого поверху.

Разом з тим, за результатами перевірка у період з 21 серпня 2024 року по 03 вересня 2024 року, яка здійснена за участі, зокрема позивача, встановлено, що приписи від 27 листопада 2023 року виконані лише в частині зупинки експлуатації самочинного об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, пункт 2 припису не виконаний, оскільки суб`єкт містобудування не надав посадовим особам інспекції дозвільні документи, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, а також документів, що підтверджують готовність об`єкта до експлуатації на зазначений об`єкт.

За результатами перевірки складений Акт від 03 вересня 2024 року № 13.

Також головними інспекторами інспекції видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 03вересня 2024 року, згідно з яким, зобов`язано усунути у встановленому законодавством порядку допущені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності щодо будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом приведення ділянок у попередній стан, що існував до початку самочинного будівництва у терміном до 05 жовтня 2024 року.

У зв`язку з тим, що позивач не виконав пункт 2 припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 27 листопада 2023 року, що є порушенням частини восьмої статті 7 та частини першої статті 12 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, пункту першого частини першої статті 34 та абзаце першого частини другої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абзацу першого та другого пункту 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2015 року № 747), за що встановлена відповідальність за частиною першою статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення від 03 вересня 2024 року. Про розгляд справи про адміністративне правопорушення 12 вересня 2024 року позивач був повідомлений.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення від 12 вересня 2024 року № 11/24/02-1-08 ОСОБА_1 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 грн. Копію постанови ОСОБА_1 одержав 12 вересня 2024 року, що підтверджується його підписом.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до змісту частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Відповідно до частини другої статті 279 КУпАП головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Законом, який визначає правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів є Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI).

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV визначено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом № 3038-VI.

Статтею 1 Закону № 3038-VI передбачено, що замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Згідно зі статтею 4 Закону № 3038-VI об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Частинами першою та другою статті 34 Закону № 3038-VI передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

Виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом (частина сьома статті 34 Закону № 3038-VI).

Стаття 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначає порядок вирішення питань, пов`язаних із знесенням самочинно збудованих об`єктів. За правилами частин першої, другої якої, у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Разом з тим, за приписами частини першої статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтями 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення є встановлення факту невиконання нею законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Матеріали справи свідчать та не заперечується і самим позивачем, що ОСОБА_1 ознайомлений з вимогами припису від 27 листопада 2023 року.

Перевіркою за період з 21 серпня 2024 по 03 вересня 2024 встановлено не виконання зазначеного Припису від 27 листопада 2023 в повному обсязі, з огляду на що відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення від 03 вересня 2024 року.

Доказів скасування Припису від 27 листопада 2023 року позивачем не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правомірності прийняття відповідачем постанови про адміністративне правопорушення від 12 вересня 2024 року.

Щодо поширення дії Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.11.1992 №2780-XII «Про основи містобудування» (далі також - Закон №2780-XII) містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Статтею 6 Закону №2780-XII визначено, що законодавство України про містобудування складається з Конституції України, цього Закону, законів України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність» та інших нормативно-правових актів, що видаються на їх виконання.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону.

Частиною першою статті 41 Закону визначено, що державний архітектурно - будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Згідно абзацу другого частини першої статті 41 Закону державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Державний архітектурно будівельний контроль замовників будівництва, які є фізичними особами, здійснюється відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" з урахуванням особливостей правового статусу таких осіб. Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно частини шостої статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів у частині додержання вмісту рідкого біопалива (біокомпонентів) у паливі моторному і паливі моторному альтернативному та/або його відповідності критеріям сталості, державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки, державного контролю за додержанням законодавства у сфері моніторингу, звітності та верифікації викидів парникових газів, державного нагляду (контролю) у сфері державних резервів у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Відтак, в силу абзацу другого частини першої статті 41Закону доводи позивача щодо того, що дія Закону № 877-V не розповсюджується на осіб, які не є суб`єктами господарювання, є безпідставними та не знайшли жодного нормативно-правового обґрунтування.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, постанови суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування.

Повний текст проголошено 05.03.2025 р.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 20 січня 2025 р. - залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 20 січня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушенням- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

В.В. Файдюк