Справа № 560/15742/24
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/15742/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

04 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Матохнюка Д.Б. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо не внесення актуальних персональних даних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 , до Єдиного державного Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідності з Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) виконати свої функціональні обов`язки у відповідності з Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» та Наказом Міністерства оборони України № 94 від 28.03.2022р. «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів» щодо внесення актуальних персональних даних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 , до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) повторно розглянути заяву від 21.08.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 , у відповідності до Порядку № 94 та Порядку № 559;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» згідно Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 , який 01.02.2006 року виключений з військового обліку за ст.86 а Наказ МО України 20799 р. призовною комісією Київського району Сімферополя АР Крим.

18 листопада 2024 року представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову у справі № 560/15742/24 шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії щодо проходження військово - лікарської комісії, мобілізації та переміщення ОСОБА_1 до військової частини з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №: 560/15742/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії про внесення актуальних персональних даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з військового обліку, який 01.02.2006 року виключений з військового обліку за ст. 86 а Наказ МО України 207 - 99 р. призовною комісією Київського району Сімферополя АРКрим; заборони всім ІНФОРМАЦІЯ_5 вчиняти певні дії щодо проходження військово - лікарської комісії, мобілізації та переміщення ОСОБА_1 до військової частини з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №: 560/15742/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії про внесення актуальних персональних даних ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з військового обліку, який 01.02.2006 року виключений з військового обліку за ст. 86 а Наказ МО України 207 - 99 р. призовною комісією Київського району Сімферополя АРКрим.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.11.2024 в задоволенні заяви про забезпечення позову, відмовлено.

27 листопада 2024 року представником позивача повторно подано до суду заяву про забезпечення позову у справі № 560/15742/24, в якій останній просив:

-заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 вчиняти певні дії щодо проходження військово-лікарської комісії, мобілізації та переміщення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 , до військової частини з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 560/15742/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії про внесення актуальних персональних даних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 , до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з військового обліку, який 01.02.2006 року виключений з військового обліку за ст. 86 а Наказ МО України 207-99 р. призовною комісією Київського району Сімферополя АР Крим.

В обґрунтуванні вказаної заяви представник заявника зазначає, що 27.11.2024 настала очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі № 560/15742/24, яка з`явилась при наступних обставинах: 27.11.2024 року співробітниками поліції РУП ГУНП в Хмельницькій області разом із представниками ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 доставлено в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 . На вимогу позивача поліція склала незаконний протокол АЗ № 053942 про адміністративне затримання за ч. 3 ст. 210 КУпАП. В приміщенні ОТЦК відносно ОСОБА_1 незаконно складено ще 2 два протоколи про адміністративне правопорушення № 610 за ч. 3 ст. 210 - 1 КУпАП та № 611 за ч. 3 ст. 210 КУпАП. ІНФОРМАЦІЯ_7 повідомив ОСОБА_1 , що останній, в зв`язку зі змінами у законодавстві повинен пройти ВЛК. Однак, ОСОБА_1 відмовився проходити ВЛК, так як виключений із військового обліку та вимагав внести у реєстр "Оберіг" відповідні дані, однак отримав відмову. після чого, посадовими особами відповідача розпочата підготовка мобілізаційного розпорядження на відправку. Після багаточисленних дзвінків та скарг адвоката на гарячі лінії ВСП України та нагадування юристу, що наразі у Хмельницькому окружному адміністративному суді розглядається справа № 560/15742/24, юрист виписав та вручив позивачу повістку на відправку від ОТЦК на 25.12.2024 року, в якій зазначено, що останній зобов`язаний з`явитись 25.12.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 з особистими речами на відправку для служби в ЗСУ.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі, колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Разом з тим, підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими, репутаційними, службовими та професійними наслідками.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 30 вересня 2020 року у справі № 640/1305/20, від 24 листопада 2020 року у справі № 640/9636/20 та від 20 квітня 2021 року у справі № 640/17351/19.

Варто також зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Крім того, згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у постановах від 06 квітня 2023 року у справі № 300/4615/22 та від 13 липня 2022 року у справі 3240/26736/21.

З матеріалів справи з`ясовано, що спірні у даній справі правовідносини стосуються на думку позивача, бездіяльності відповідача, що полягає у невнесенні актуальних персональних даних ОСОБА_1 до Єдиного державного Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також не розгляду відповідачем заяви ОСОБА_2 у відповідності до Порядку № 94 та Порядку № 559.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби закріплено у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII, згідно з ч.1 ст.1 якого, захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

У силу ч.2 ст.17 Закону України «Про оборону України», громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі-також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно з законом.

Частиною 3 ст.1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

У відповідності до п.1 «Положення про ТЦК та СП» (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022р. за №154), ТЦК та СП є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

З 24.02.2022р. відповідно до вимог Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р. №389-VIII в Україні введено режим воєнного стану, який триває і до даного часу.

Таким чином, виконання громадянами України, придатними до військової служби, в період дії воєнного стану свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, як і дії відповідних державних органів щодо забезпечення виконання відповідних завдань, урегульовано законом, а тому за загальним правилом не вважається безпідставними.

Водночас, як на одну із обставин необхідності вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 посилається на те, що представники відповідача при перевірці його документів у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 безпідставно не внесли дані в систему «Оберіг» про виключення його із військового обліку на його вимогу та намагалися змусити проходити військово лікарську комісію з метою постановки на військовий облік, з якого позивач вже був виключений на законних підставах та мобілізації.

Тобто позивач фактично вказує на протиправність дій та бездіяльність відповідача.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність ознак протиправності в діях та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки встановлення ознак їх протиправності є фактично вирішенням спору по суті, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2023р. у справі №640/15534/22 наголосив, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом саме під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Отже, фактичні обставини справи, в тому числі питання щодо правомірності/неправомірності дій та бездіяльності відповідача, на які посилається позивач, підлягають встановленню і доведенню на підставі зібраних у справі доказів та аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, під час вирішення справи по суті.

Щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення (бездіяльності) та порушення таким рішенням (бездіяльністю) прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то Верховним Судом у постановах від 16.05.2019р. у справі №826/14303/ 18, від 12.02.2020р. у справі №640/17408/19 та від 27.02.2020р. у справі №640/16242/19 вказано, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Таким чином, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними ч.2 ст.2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття таких заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності спірного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст.150 КАС України, такі обставини, навіть у разі їх доведення, не є вкрай вагомими підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі, адже, як вже наголошувалося вище, такі обставини підлягають встановленню та доведенню в процесі розгляду справи по суті.

16.05.2024 постановою Кабінету Міністрів України №560 затверджено «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», який визначає, з-поміж іншого, процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до ТЦК та СП, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів; процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; організацію медичного огляду для визначення придатності до військової служби; процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи; процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.

Згідно з п.п.81,82,88 та 89 Порядку №560, призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють: резервістів і військовозобов`язаних - районні (міські) ТЦК та СП. Наказ про призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період видається керівником районного (міського) ТЦК та СП в день відправки військової команди до військових частин (установ) у разі призову резервістів командиром військової частини, резервістів та військовозобов`язаних керівником розвідувального органу або ж визначеного ним керівником відповідного підрозділу розвідувального органу, керівником Центрального управління або регіонального органу СБУ - в день призову та зарахування до списків військової частини (підрозділу, органу).

На основі результатів проведення медичного огляду та професійно-психологічного відбору резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у ТЦК та СП під особистий підпис вручається повістка щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки або невиконання вимог щодо прибуття для відправлення до військової частини (установи) у визначений у повістці час та місце такі особи несуть відповідальність відповідно до КК України.

Отже, процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає, серед іншого, й документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації та відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.

Так, в якості обставини, що вказує на необхідність вжиття заходів забезпечення даного позову, ОСОБА_1 вказує те, що працівник ІНФОРМАЦІЯ_7 виписав та вручив йому повістку на відправку від ІНФОРМАЦІЯ_8 на 25.12.2024 року в якій зазначено, що останній зобов`язаний з`явитись 25.12.2024 року, до ІНФОРМАЦІЯ_7 з особистими речами на відправку для служби в ЗСУ.

При цьому, позивач просив звернути увагу, що у разі, якщо його буде мобілізовано, то він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить виконання судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

З метою з`ясування обставин, на які вказує позивач, колегією суддів ухвалою від 19.02.2025 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 до 28.02.2025 надати інформацію про те, чи реалізована на даний час повістка на відправку, якою ОСОБА_1 наказано з`явитись 25.12.2024 року за адресою ІНФОРМАЦІЯ_7 з документами і речами, а також повідомити суд, чи вчинялися стосовно ОСОБА_1 з моменту перебування на судовому розгляді справи №560/15742/24, дії, пов`язані з мобілізацією, якщо вчинялися, то коли і які.

На виконання вказаної ухвали відповідачем повідомлено, що ОСОБА_1 вимоги повістки не виконав, до територіального центру не з`явився. Місце перебування ОСОБА_1 не відоме, а тому не має можливості вчиняти дії, пов`язані з його мобілізацією.

Тобто, як свідчить надана ІНФОРМАЦІЯ_9 інформація, повістка на відправку ОСОБА_1 не реалізована та дії щодо мобілізації останнього відповідачем не вчинялися, що спростовує вищенаведені доводи позивача про те, що без заходів забезпечення позову, будуть завершені мобілізаційні заходи щодо останнього.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що ймовірна можливість настання негативних наслідків чи порушення прав позивача в майбутньому не може визнаватись достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, наведені позивачем доводи не свідчать про конкретні негативні наслідки невідворотного характеру, які можуть спричинити порушення його прав в такій мірі, що для їх відновлення необхідно було б докласти значних зусиль, або захист цих прав був би неможливий без вжиття судом заходів забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, оцінюючи доводи заявника про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням їх розумності і обґрунтованості, забезпечення збалансованості інтересів сторін, та враховуючи відсутність відповідних доказів, які б могли свідчити про наявність порушеного права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому, відмова у задоволенні такої заяви не є обмеженням доступу до правосуддя, так як не перешкоджає подальшому судовому розгляду вимог позову у спосіб, що наведений позивачем у відповідному позові.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 150, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Матохнюк Д.Б. Сторчак В. Ю.