Справа № 160/31154/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2025 року м.Дніпросправа № 160/31154/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року у справі № 160/31154/23 (суддя Турова О.М., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач-1) щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу при призначенні пенсії ОСОБА_1 трудової діяльності відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , дата заповнення 05.02.1985р., період отримання допомоги по безробіттю з 23.03.1993 року по 25.07.1993 року та трудової діяльності відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 , дата заповнення 19.06.1984р., період роботи в колгоспі за 1984-1985 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , дата заповнення 05.02.1985р., період отримання допомоги по безробіттю з 23.03.1993 року по 25.07.1993 року та трудової діяльності відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 , дата заповнення 19.06.1984р., період роботи в колгоспі за 1984-1985 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.06.2023 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Так, суд:

-визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №17 від 09.06.2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи в колгоспі з 05.05.1984 року по 31.12.1984 року відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 19.06.1984р., а також період отримання нею допомоги по безробіттю у зв`язку із перебуванням на обліку в центрі зайнятості з 23.03.1993 року по 25.07.1993 року відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 05.02.1985р.;

-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.06.2023р. про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, і прийняти обґрунтоване рішення згідно з вимогами чинного законодавства.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Із рішенням суду не погодився відповідач-1 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неналежну оцінку судом доказів у справі, порушення процесуальних норм, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В скарзі відповідач-1 вказує, що для зарахування стажу роботи в колгоспі необхідно встановити мінімум трудової участі в громадському господарстві, а у випадку не виконання встановленого мінімуму фактично відпрацьовані вихододні. Інше чинним пенсійним законодавством не передбачено. Позивачу до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі за 1984-1985 роки, оскільки не надано довідки про встановлений вироблений мінімум трудової участі (ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення). Крім того, до страхового стажу не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 23.03.1993 по 25.07.1993, оскільки не вказано підстав запису. Наведені періоди не можуть бути зараховані до страхового стажу.

Позивач подала письмовий відзив та зазначила, що відповідачам були подані всі наявні у неї документи та трудові книжки. Відповідачами не вжито жодних дій, направлених на допомогу пенсіонеру витребувати необхідні довідки, а отже наявна протиправна бездіяльність, яка призвела до ухвалення протиправного рішення.

Відповідач-2 своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача-1 не скористався, рішення суду першої інстанції не оскаржив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.06.2023 року звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-ІV.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.06.2023р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення №17 від 09.06.2023 року, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу, встановленого ст.26 Закону №1058-ІV - 29 років. Страховий стаж ОСОБА_1 складає 27 років 10 місяців 07 днів, що є недостатнім. При цьому, цим рішенням відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду отримання нею допомоги по безробіттю у зв`язку із перебуванням позивача на обліку в центрі зайнятості з 23.03.1993 по 25.07.1993, оскільки в трудовій книжці не вказано підстав такого запису, та періоду роботи позивача в колгоспі за 1984-1985 роки, оскільки не надано довідки про встановлений вироблений мінімум трудової участі (ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення).

Позивач, вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ щодо не зарахування спірних періодів роботи та періоду отримання допомоги по безробіттю до його страхового стажу, звернулася до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновків, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних та сама по собі не здача облікових книг в архівний відділ не є беззаперечним доказом відсутності у позивачки страхового стажу у спірний період роботи у колгоспі.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Період одержання допомоги по безробіттю включається до страхового стажу особи, а запис про такий період має заноситися у трудову книжку цієї особи органом державної служби зайнятості населення до занесення відомостей про роботу на підприємстві. З трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 встановлено, що з 23.03.1993 року по 25.07.1993 року позивач перебувала на обліку в Артемівському міському центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю (запис №5). Запис підтверджено підписом посадової особи центру зайнятості та печаткою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно з приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 17 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (надалі по тексту також - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

З наведених вище приписів ч.2 ст.56 Закону №1788-XII та п.5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, судом зроблений висновок про те, що наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання) є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю.

Судом встановлено, що з трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 (дівоче прізвище позивача, змінене на ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 ), копія якої міститься в матеріалах справи, слідує, що у розділі відомості про прийняття до членів колгоспу щодо спірного періоду позивача зазначено:

- 05.05.1984 прийнята в члени колгоспу в якості зоотехніка селекціонера (рішення правління, протокол №6 від 17.05.1984);

- 15.01.1985 звільнена за власним бажанням з колгоспу 40 лет октября з 28.12.1984 (рішення правління №1 від 15.01.1985.)

Обидва записи підписані головою колгоспу та завірені печаткою.

В розділі трудової книжки серії НОМЕР_2 Трудова участь у громадському господарстві зазначено, що в 1984 році позивач при встановленому колгоспом річному мінімумі трудової участі у громадському господарстві - 195, виконала - 195,5. Таким чином, вказані записи трудової книжки позивача свідчать про те, що ОСОБА_1 у спірний період з 05.05.1984 по 31.12.1984 було виконано встановлений річний мінімум трудової участі в колгоспі (КСП) 40 років жовтня.

Разом з тим, ці записи трудової книжки щодо встановленого колгоспом річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві та його виконання позивачем не засвідчені підписом уповноваженої особи.

В той же час, згідно приписів Інструкції №58, позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати, що періоди роботи, щодо записів про які є певні недоліки, не можуть бути зараховані до трудового стажу позивача.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Та обставина, що уповноважена особа підприємства (установи), де працював позивач не засвідчив запис в трудовій книжці позивача своїм підписом або здійснив запис не у точній відповідності з формуванням чинного законодавства не робить такі записи неправдивими. Відповідач не позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058, згідно з якою органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Так, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачем-1 надсилались відповідні запити до архівних установ щодо отримання інформації про підприємство, де працювала позивач у спірні періоди, з метою перевірки правильності внесених записів у трудову книжку позивача.

Згідно з пунктом 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, відповідачі в межах своїх повноважень, зобов`язані розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, зокрема, записів у трудовій книжці, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком.

За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки щодо відомостей про спірні періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію відповіді Комунального підприємства Краматорської районної ради Трудовий архів від 19.06.2023 №01-47/51, в якій зазначено, що надання архівної довідки про підтвердження стажу роботи в колгоспі 40 років жовтня за період з 05.05.1984 по 25.12.1984 не можливо, оскільки згідно з Наказом №1 від 02.05.2022 Про оголошення простою під час воєнного стану до припинення воєнного стану працівники архіву звільнені, а підприємство знаходиться в простої.

Відповідачами не надано суду доказів визнання недостовірними записів, зроблених у трудовій книжці колгоспника ОСОБА_4 , натомість такі записи в її книжці є чіткими та не мають виправлень чи будь-яких інших невідповідностей.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що трудова книжка позивача містить необхідні записи про періоди роботи позивача в колгоспі 40 років жовтню з 05.05.1984 року по 31.12.1984 року та про встановлений річний мінімум трудової участі в цьому господарстві і його фактичне виконання позивачем для підтвердження цього трудового стажу, що є достатньою підставою для зарахування саме цього періоду роботи позивача до її трудового (страхового) стажу.

Щодо не зарахування відповідачем періоду перебування позивача на обліку в центрі зайнятості з 23.03.1993 року по 25.07.1993 року через те, що, за твердженням відповідача у трудовій книжці позивача відсутня підстава такого запису.

Відповідно до ч.1 п. а ч.3 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Також абзацом 3 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до п. п. е п.2.19 Інструкції №58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.

При цьому, як зазначалося вище, згідно з п.2.6 Інструкції №58 від 29.07.1993р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції №58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати, що періоди роботи, щодо яких є певні виправлення, не можуть бути зараховані до трудового стажу позивача.

Водночас, період одержання допомоги по безробіттю включається до страхового стажу особи, а запис про такий період має заноситися у трудову книжку цієї особи органом державної служби зайнятості населення до занесення відомостей про роботу на підприємстві.

Так, з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 судом встановлено, що з 23.03.1993 року по 25.07.1993 року позивач перебувала на обліку в Артемівському міському центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю (запис №5). Запис підтверджено підписом посадової особи центру зайнятості та печаткою.

Наступні записи трудової книжки позивача містять відомості про подальше працевлаштування.

Дійсно, уповноважено особою центру зайнятості у трудовій книжці позивача не вказано підстави внесення таких записів (реквізити наказів).

Разом з цим, не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах (факт одержання допомоги по безробіттю), а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019р. у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточність записів не може бути підставою для виключення певних періодів роботи (періоду одержання допомоги по безробіттю) з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та неналежний порядок ведення і заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи (одержання допомоги по безробіттю), а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Як встановив суд, пенсійним органом жодним чином не спростовано факт перебування ОСОБА_1 на обліку в центрі зайнятості та отримання нею допомоги по безробіттю у період з 23.03.1993 року по 25.07.1993 року.

Отже, відповідачем безпідставно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду отримання нею допомоги по безробіттю з 23.03.1993 року по 25.07.1993 року.

З огляду на приписи підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, УПФУ має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Тобто, відповідачі не позбавлені права, зокрема, у разі відсутності окремих документів для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючих довідок, архівних документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, тривалість трудоднів тощо.

Проте, таких дій чи заходів в частині самостійного витребування структурними підрозділами Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області матеріалів, що містять відомості про трудовий стаж позивача, вжито не було.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач доклав усіх зусиль задля підтвердження встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, натомість пенсійним органом не надано належної правової оцінки поданим позивачем документам на підтвердження спірного періоду роботи та не з`ясовано належним чином всіх обставин при прийняття спірних рішень, а відтак, є вірними висновки, що спірні рішення є протиправними.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги відповідача-1 не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року у справі №160/31154/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак