Справа № 185/14304/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2025 року справа № 185/14304/23 2-а/185/15/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Тарантюк А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року у справі №185/14304/23 (2-а/185/15/24) (суддя Бондаренко В.М.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу №15 у місті Павлограді Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом про скасування рішення Відділу №15 у місті Павлограді Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі відповідач) № 9 від 20 жовтня 2023 року про примусове видворення з України.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Позивач подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення її позовних вимог та скасування оскарженого рішення відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом безпідставно не враховано, що ОСОБА_1 під час перебування в Україні не порушувала громадський порядок, а після сплину терміну дії посвідки на тимчасове проживання вчиняла дії щодо легалізації свого перебування в Україні шляхом звернення до компетентних органів міграційної служби для продовження строку перебування в Україні. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач перебуває у шлюбі понад шість років із громадянином України.

Представником відповідача подано письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві стверджує, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи та прийняв законне і обґрунтоване рішення, а тому підстави для його скасування відсутні.

В судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи була повідомлена.

Заслухавши представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 13.12.2021 року ОСОБА_1 отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 . Посвідка була дійсна до 10.12.2022 року.

21.11.2022 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДМС в Дніпропетровській області із документами на обмін тимчасової посвідки у зв`язку із закінченням строку її дії.

Згідно заяви-анкети №105131560 від 21.11.2022 про обмін посвідки на тимчасове проживання, позивачка просила продовжити строк дії посвідки на тимчасове проживання.

Листом від 30.11.2022 року №55/2-3785нт Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області повідомило ГУ ДМС в Дніпропетровській області про те, що отримано інформацію, яка свідчить, що подальше документування громадянки рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідкою на тимчасове проживання недоцільно на підставі підпунктів 7, 11, п. 61 ПКМУ № 322 від 25.04.2018 року.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 02.12.2022 року №6911 відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянці російської федерації ОСОБА_1 на підставі підпункту 7 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМ України №322 від 25.04.2018 року.

Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 02.12.2022 року №6911 було оскаржено позивачкою в судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного суду від 21 квітня 2023року у справі №160/1241/23 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 02.12.2022 року №6911 відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2023року рішення суду першої інстанції у справі №160/1241/23 залишено без змін.

У зв`язку з ухиленням ОСОБА_1 від виїзду з України та перебуванням її на нелегальному становищі, Павлоградським відділом ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 22, затверджене 24.12.2022 року заступником начальника Павлоградського відділу ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Шевченко О.В., про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано її покинути територію України у термін до 23.01.2023 року.

Рішення Павлоградського відділу ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області позивачкою не оскаржувалось в судовому порядку. Вона зобов`язалась не пізніше 23.01.2023 року залишити територію України, будь-яких претензій не мала. Проте, у добровільному порядку позивачка не покинула територію України.

Постановою заступника начальника Павлоградського відділу ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Шевченко О.В. № 1237 від 20.10.2023 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 203 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн. В обґрунтування постанови зазначено, що ОСОБА_1 перевищила встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, та проживає на території України без документів на право проживання в країни, чим порушила ст. 3, п. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.203 КУпАП. Постанова набрала законної сили та виконана позивачкою добровільно.

20.10.2023року головним спеціалістом Павлоградського відділу ГУДМС у Дніпропетровській області ухвалено рішення № 9 про примусове видворення з України громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що затверджене 20.10.2023 року начальником Павлоградського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області.

В обґрунтування рішення зазначено, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 своїми діями порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: добровільно не виконала рішення № 22 від 24.12.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни; тривалий час перебуває на території України без законних підстав; відсутні законні підстави для працевлаштування в Україні, а отже відсутні законні джерела отримання фінансового доходу.

Судом також встановлено, що позивачка з 28.01.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , громадянином України, відповідно до копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 , виданого 28.01.2017 року Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Відповідно до витягу № 2023/009160815 від 09.11.2023 року наданого з реєстру Павлоградської територіальної громади, позивач була зареєстрована з 24.01.2022 року по 09.01.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформаційного листа Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Дніпропетровській області № 1201.3.3/52412-23 від 26.10.2023 року громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не зверталась, та будь-яка інформація з цього приводу відсутня.

На час розгляду справи позивачка фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погодившись із рішенням відповідача про примусове видворення з України, позивач звернулася до суду з позовом про його скасування.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив, що позивач з без поважних причин проживає в Україні без документів, що надають право на проживання в Україні, ухиляється від виїзду за межі України, тому рішення про її примусове видворення з України є законним. Наявність у позивача сім`ї не є тією підставою, що дозволяє порушувати міграційне законодавство. За обставин перебування держави Україна в умовах воєнного стану у зв`язку із повномасштабною збройною агресією зі сторони російської федерації, громадянкою якої є позивачка, рішення відповідачем прийнято обґрунтовано та з визначених законом підстав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону № 3773-VI).

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 3773-VI Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Статтею 31 Закону № 3773-VI визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Отже, примусовому видворенню передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Суд встановив, що позивачка з рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни погоджувалась, претензій не мала, зміст рішення розуміла, проте, у добровільному порядку рішення про примусове повернення у країну походження або третю країну не виконала.

Відомості про перебування позивачки на території України на законних підставах відсутні.

Позивачка не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що вона підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні.

Чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102, на території України введено воєнний стан строком на 30 діб та у подальшому його продовжено і по час розгляду справи в суді.

Згідно з пунктами 6, 23 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» до заходів правового режиму воєнного стану віднесено, зокрема, встановлення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства; інтернування (примусове оселення) громадян іноземної держави, яка загрожує нападом чи здійснює агресію проти України.

Отже, є вірними висновки суду, що за обставин перебування держави Україна в умовах воєнного стану у зв`язку із повномасштабною збройною агресією зі сторони російської федерації, громадянкою якої є позивачка, спірне рішення прийнято відповідачем обґрунтовано та з визначених законом підстав. При цьому, відповідачем достатньою мірою враховані обставини сімейних зв`язків позивачки і до неї не було застосовано заборону в`їзду на територію України. Після виїзду з України, позивач не позбавлена буде можливості прибути в Україну з метою возз`єднання сім`ї з громадянином України.

Оскаржене рішення відповідача відповідає критерію пропорційності, тобто прийняте з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для інтересів позивачки і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Колегія суддів зазначає, що наведені позивачкою обставини не можуть слугувати підставою для порушення міграційного законодавства, адже виключень у зв`язку із сімейним станом, законодавством не передбачено.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Керуючись ст.288, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року у справі № 185/14304/23 (2-а/185/15/24) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак