Справа № 420/17851/23
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/17851/23
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської митниці про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправною відмову Одеської митниці, викладену у листі №7.10-1/15-01/10/8562 від 05.05.2023 щодо підготовки висновку про повернення ОСОБА_1 переплату надміру сплачених до Державного бюджету України митних платежів у сумі 23 829.80 грн.;

- зобов`язати Одеську митницю підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 суму надміру сплачених до Державного бюджету України митних платежів в розмірі 23 829.80 грн., з яких: акциз (185) 19858.17 грн. та ПДВ (128) 3971.63 грн. та подати його для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області;

- здійснити розподіл судових витрат та стягнути з Одеської митниці на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 859 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що єдиною підставою для відмови у митному оформленні авто позивача було рішення про визначення коду товару №KT-UA-2021 від 12.04.2021, яке втратило чинність з моменту набрання рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 у справі №420/11225/21 законної сили 22.12.2021р., відмова відповідача є протиправною, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року позовну заяву задоволено. Визнано протиправною відмову Одеської митниці викладеної у листі №7.10-1/15-01/10/8562 від 05.05.2023 щодо підготовки висновку про повернення ОСОБА_1 переплату надміру сплачених до Державного бюджету України митних платежів у сумі 23 829.80 грн. Зобов`язано Одеську митницю підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 суму надміру сплачених до Державного бюджету України митних платежів в розмірі 23 829.80 грн, з яких: акциз (185) 19858.17 грн. та ПДВ (128) 3971.63 грн. та подати його для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 859,00 грн. (вісімсот п`ятдесят дев`ять грн. 00 коп.) гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 (дві тисячі грн. 00 коп) гривень..

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення надмірно сплачених сум митних платежів є відсутність у платника податків податкового боргу та подання заяви про таке повернення в порядку і на умовах, встановлених статтею 43 ПКУ, статтею 301 МКУ та статті 45 Бюджетного кодексу України, за наявності підстав та з дотриманням процедури, Порядком № 643. Апелянт зазначає, що в резулятивній частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 року по справі № 420/11225/21 не було скасовано рішення про визначення коду товару № КТ-UА-2021 від 12.04.2021 року. В Одеській митниці відсутнє рішення суду, яким було скасовано рішення про визначення коду товару № КТ-UА-2021 від 12.04.2021 року. Отже, скасування саме рішень про визначення коду товару, на підставі яких сплачуються митні платежі зумовлює необхідність внесення змін до митних декларацій, які були оформлені з врахуванням коду, визначеного митницею. Лише після скасування рішення про визначення коду товару сплачені митні платежі вважаються надмірно сплаченими. Зазначає, що для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за № 1686/24218. Отже, на думку апелянта, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 11 квітня 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до Одеської митниці із заявою, в якій керуючись ст. 43 Податкового кодексу України просив підготувати висновок про повернення йому, код платника податків НОМЕР_1 , на особовий рахунок НОМЕР_2 у АТ «Приват Банк», МФО банку 305299, IBAN - НОМЕР_3 ) суму надміру сплачених митних платежів у загальному розмірі 23 829.80 грн., з яких: акциз (185) 19858.17 грн. та ПДВ (128) 3971.63 грн. та подати його для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області ( вул. Садова, 1-А, м. Одеса, 65023, у зв`язку з тим, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 по справі, №420/11225/21, яке вступило в силу 22.12.2021, визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці Держмитслужби про відмову у митному оформленні автомобіля Chevrolet Volt, 2010 р.в., VIN № НОМЕР_4 , за поданою митною декларацією UA500130/2021/012154 від 12.04.2021 року, яке оформлено у вигляді картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів №UA500130/2021/00127 від 12.04.2021 року з причин прийняття рішення про визначення коду товару №KT-UA-2021 від 12.04.2021 року. Додатком до цієї заяви є копія рішення суду від 06.09.2021 по справі № 420/11225/21.( а.с.10)

05.05.2023 Одеська митниця листом за № 7.10-1/15-01/10/8562 повідомила ОСОБА_1 , серед іншого, про те, що в резулятивній частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 року по справі № 420/11225/21 рішення про визначення коду товару № KT-UA-2021 від 12.04.2021 року не було скасовано. При цьому, зазначила, що скасування саме рішень про визначення коду товару, на підставі яких сплачуються митні платежі зумовлює необхідність внесення змін до митних декларацій, які були оформлені з врахуванням коду, визначеного митницею. Лише після скасування рішення про визначення коду товару сплачені митні платежі вважаються надмірно сплаченими ( а.с. 14-16).

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням у справі 420/11225/21 підтверджено правомірність застосування позивачем на ввезений ним автомобіль код товару УКТ ЗЕД замість помилково зміненого митним органом на код товару згідно УКТ ЗЕД .

Відповідачем під час розгляду справи не спростовано факт переплати позивачем суми 23 829,80 грн., яка складається з акцизу (185) 19 858,17 грн. та ПДВ (128) 3 971.63 грн.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем підтверджено наявність обставин, з якими чинне законодавство пов`язує обов`язок повернення надмірно сплачених сум митних платежів, митним органом допущено протиправну бездіяльність щодо підготовки висновків про повернення позивачу надміру сплачених до Державного бюджету України митних платежів за митною декларацією №UA500130/2021/012256 від 12.04.2021 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з п. 43.1-43.2 ст. 43 ПК України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на рахунок такого платника податків у банку або небанківському надавачу платіжних послуг, або на єдиний рахунок, або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, небанківському надавачу платіжних послуг, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Відповідно до п. 43.3 та п. 43.4 ст. 43 ПК України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на рахунок платника податків у банку, небанківському надавачу платіжних послуг; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, небанківському надавачу платіжних послуг.

Повернення у випадках, визначених законодавством, сум податку на додану вартість, контроль за справлянням яких покладено на контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, при ввезенні товарів на митну територію України здійснюється в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент оформлення митної декларації/аркуша коригування, на підставі яких здійснюватиметься таке повернення (абз. 2 п 43.4-1 статті 43 ПК України).

Згідно п. 43.5 ст. 43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У разі якщо повернення сум податку на доходи фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу, відповідне повідомлення надсилається контролюючим органом до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення шістдесятиденного строку з дня отримання відповідної податкової декларації.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку (п. 43.6 ст. 43 ПК України).

Наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 № 643 затверджено Порядок повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів (далі Порядок № 643).

Відповідно до п.1, п.2 Порядку № 643 цей Порядок визначає процедури під час повернення суб`єктам господарювання та/або фізичним особам (далі - платники податків) коштів авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів, контроль за справлянням яких здійснюють Держмитслужба та митниці Держмитслужби, та пені, у тому числі у випадках, зазначених у частинах дев`ятій, десятій статті 55, частині шостій статті 244, частині п`ятій статті 299, частинах третій, п`ятій статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, частині першій статті 9 глави V Додатка A до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), частині третій статті 11 глави II Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року.

Організація роботи з документами здійснюється з дотриманням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 "Деякі питання документування управлінської діяльності".

Так, згідно п. 1 Розділу III Порядку № 643 повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня їх виникнення.

Повернення сум відповідних митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 301 Митного кодексу України, здійснюється за умови, що заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Платник податків подає до митниці Держмитслужби заяву довільної форми в паперовому вигляді або за допомогою засобів електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі за допомогою засобів ІТС Держмитслужби з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі через систему електронної взаємодії державних інформаційних ресурсів та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Порядку № 643 у заяві зазначаються:

1) сума коштів до повернення за кожним видом митних, інших платежів та пені;

2) причини виникнення такої суми коштів;

3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

4) напрям перерахування суми коштів:

на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів;

для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою);

для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава:

на єдиний рахунок або на відповідний депозитний рахунок митниці Держмитслужби;

на банківський рахунок (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою);

для погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету;

5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачено суми митних платежів.

До заяви додаються: документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені; виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо скасування рішення митниці Держмитслужби, яке призвело до виникнення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).

Відповідно до п. 5 Порядку № 643, підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету та відсутність у нього податкового боргу за допомогою засобів АСМО. Співробітник Підрозділу до Реєстру вносить дату сплати і реквізити, за якими кошти перераховано до бюджету (код класифікації доходів бюджету, бюджетний рахунок, на який перераховано кошти, код за ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок, та МФО Казначейства).

Відповідно до п. 6 розділу ІІІ цього Порядку, якщо за результатами розгляду заяви митницею Держмитслужби встановлено наявність підстав для повернення коштів, працівник Підрозділу формує електронний висновок про повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені (далі - електронний висновок) за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку, який подається керівнику (заступнику керівника) митниці Держмитслужби для прийняття рішення щодо повернення відповідної суми коштів.

За положеннями п. 7 Розділу ІІІ Порядку № 643, сформовані електронні висновки з накладеними кваліфікованими електронними підписами та кваліфікованими електронними печатками митниці Держмитслужби у строк не пізніше 17:00 шостого робочого дня до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви до митниці Держмитслужби в автоматичному режимі надсилають до Казначейства для виконання.

Електронні висновки про повернення платежів, належних місцевим бюджетам, та платежів, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами (крім акцизного податку з ввезеного на митну територію України пального), надсилають до Казначейства для виконання за умови їх погодження з відповідними місцевими фінансовими органами.

Згідно п. 8 розділу III Порядку № 643, у разі якщо заявник не виконав вимог пунктів 1-3 цього розділу, надав недостовірні дані та/або має податковий борг (крім випадків визначення у заяві напряму перерахування коштів на погашення податкового боргу), готується та надсилається йому письмова (в паперовому вигляді або електронній формі) обґрунтована відмову, у тому числі за допомогою засобів ІТС Держмитслужби.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що чинним законодавством детально визначено механізм повернення платникам податків помилково та/або надмірно сплачених до бюджету митних та інших платежів та чітко визначено алгоритм дій митного органу після отримання заяви платника податків про повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.

В свою чергу обов`язковою умовою для здійснення повернення надмірно сплачених сум митних та інших платежів є наявність факту надмірної сплати коштів, подання платником податків заяви у довільній формі про таке повернення до митного органу не пізніше 1095-го дня від дня виникнення надміру сплаченої суми із зазначенням напрямку перерахування коштів. Крім того законодавчою передумовою та необхідною обставиною для повернення платникам податків надмірно сплачених сум митних платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, є факт ухвалення митним органом висновку про повернення надмірно сплачених сум митних платежів.

Спірність питання у даній справі полягає у правомірності відмови Одеської митниці щодо підготовки висновку про повернення позивачу переплату надміру сплачених до Державного бюджету України митних платежів у сумі 23 829.80 грн. у зв`язку з відсутністю рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо скасування рішення митниці Держмитслужби, яке призвело до виникнення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів.

Вирішуючи вказані спірні правовідносини, колегія суддів враховує наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підставою для звернення позивача до Одеської митниці із заявою про підготовку висновку про повернення надміру сплачених сум податків став факт надмірної сплати акцизного податку в розмірі 19 858.17 грн. та ПДВ в розмірі 3971,63 грн. внаслідок відмови митним органом у розмитненні ввезеного декларантом авто за кодом УКТ ЗЕД , змінивши його на код товару УКТ ЗЕД .

При цьому правомірність застосування коду товару УКТ ЗЕД на ввезений позивачем автомобіль був предметом судового розгляду у справі № 420/11225/21.

Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 по справі № 420/11225/21 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби. Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці Держмитслужби про відмову у митному оформленні автомобіля Chevrolet Volt, 2010 р.в., VIN № НОМЕР_4 , за поданою митною декларацією UA 500130/2021/012154 від 12.04.2021 року, яке оформлено у вигляді картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів № UA500130/2021/00127 від 12.04.2021 року з причин прийняття рішення про визначення коду товару № KT-UA-2021 від 12.04.2021 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби (правонаступник - Одеської митниці Держмитслужби) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року по справі № 420/11225/21.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. ( ч.2 ст. 255 КАС Украни).

Відтак рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 по справі № 420/11225/21 набрало законної сили 22 грудня 2021 року.

Як вбачається з мотивувальної частини вказаного судового рішення, то судом першої інстанції, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 05.02.2021 року придбав в США транспортний засіб легковий автомобіль Chevrolet Volt, VIN № НОМЕР_5 , 2010 року випуску, модельний рік виготовлення 2011, автомобіль б/у. З метою здійснення митного оформлення придбаного легкового автомобіля позивачем через декларанта подано митну декларацію №UA500130/2021/012154 від 12.04.2021 року. У графі 33 якої був зазначений код товару . За результатами розгляду вказаної митної декларації та поданих документів старшим державним інспектором Відділу митного оформлення №1 митного поста «Південний» Шефером А.О. прийнято рішення від 12.04.2021 року про визначення коду товару №КТ-UA-2021, відповідно до якого змінено код товару (графа 33 митної декларації) на . На підставі прийнятого рішення 12.04.2021 року старшим державним інспектором Відділу митного оформлення №1 митного поста «Південний» Шефером А.О. видано позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500130/2021/00127. Позивачем подано нову митну декларацію №UA500130/2021/012256 від 12.04.2021 року з метою здійснення митного оформлення автомобілю, у графі 33 якої вже зазначено інший код товару .

Враховано, що на час подання митної декларації та прийняття оскаржуваного рішення був чинний Закон України «Про митний тариф» від 04.06.2020 року №674-IX, який набрав чинності 02.07.2020 року, та саме вказаним законом встановлювалися митні тарифи, зокрема групи 87. Крім того, Наказом Державної митної служби України №234 від 01.07.2020 року затверджені Перехідні таблиці від УКТЗЕД версії 2012 року до УКТЗЕД версії 2017 року, відповідно до яких коду УКТ ЗЕД 8703 80 90 90 версії 2017 року (для авто, що були у використанні) відповідав код УКТ ЗЕД 8703 90 10 90 версії 2012 року (Автомобiлi легкові та iншi моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей (крім моторних транспортних засобів товарної позиції 8702), включаючи вантажопасажирські автомобiлi-фургони та гоночні автомобiлi: транспортні засоби, оснащені електричними двигунами: інші). Водночас коду УКТ ЗЕД 8703 60 90 30 версії 2017 року відповідав, зокрема, код УКТ ЗЕД 8703 22 90 30 версії 2012 року (Автомобiлi легкові та iншi моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей (крім моторних транспортних засобів товарної позиції 8702), включаючи вантажопасажирські автомобiлi-фургони та гоночні автомобiлi: з робочим об`ємом циліндрів двигуна понад 1000 куб.см, але не більш як 1500 куб.см: що використовувалися: понад 5 років).

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що ввезений автомобіль необхідно класифікувати відповідно до техніко-технологічної документації на нього саме за кодом УКТЗЕД 8703 80 90 90, а тому відмова у митному оформленні автомобіля Chevrolet Volt з підстав того, що зазначений автомобіль необхідно було класифікувати за іншим кодом УКТЗЕД є протиправною, а відтак рішення Одеської митниці Держмитслужби про відмову у митному оформленні автомобіля Chevrolet Volt VIN № НОМЕР_1 , за поданою митною декларацією UA500130/2021/012154 від 12.04.2021 року, яке оформлено у вигляді картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів №UA500130/2021/00127 від 12.04.2021 року підлягає скасуванню.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що судовим рішенням у справі 420/11225/21 підтверджено правомірність застосування позивачем на ввезений ним автомобіль код товару УКТ ЗЕД замість помилково зміненого митним органом на код товару згідно УКТ ЗЕД .

Враховуючи вищезазначене, підстави виникнення надміру сплачених митних платежів підтверджені судовими рішеннями у справі № 420/17345/22 та додатковому з`ясуванню митним органом не підлягають.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до Порядку № 643, виключний перелік підстав для відмови митного органу у наданні відповідного висновку про повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних та інших платежів, передбачений пунктом 11 розділу ІІІ цього Порядку, зокрема, такими підставами є: невиконання вимог пунктів 1-3 розділу ІІІ цього Порядку; надання недостовірних даних; наявність податкового боргу.

Наявності жодної із зазначених підстав для відмови у поверненні помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів апелянтом не доведено.

Крім того, відповідачем під час розгляду справи не спростовано факт переплати позивачем суми 23 829,80 грн., яка складається з акцизу (185) 19 858,17 грн. та ПДВ (128) 3 971.63 грн.

В силу пп.14.1.115 п.14.1 ст.14 ПК України надміру сплачені грошові зобов`язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку позивачем підтверджено наявність обставин, з якими чинне законодавство пов`язує обов`язок повернення надмірно сплачених сум митних платежів, митним органом допущено протиправну бездіяльність щодо підготовки висновків про повернення позивачу надміру сплачених до Державного бюджету України митних платежів за митною декларацією №UA500130/2021/012256 від 12.04.2021 року.

Що стосується доводів апелянта про безпідставне стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п.6, п.9 ч.1 ст.1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції, професійна правнича допомога у даній справі надавалась адвокатом Романюком В.І., про що свідчить ордер про надання правничої допомоги № 1266200 від 14.07.2023 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000233, видане 23.03.2018 р. (а.с. 9).

На підтвердження обґрунтованості заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу представником позивача надано, зокрема, договір № 26/05/2023 від 26.05.2023 року про надання правничої допомоги, укладений між Кваша В.Г., як Клієнтом, та Адвокатом Романюком В.І., за умовами якого Адвокат зобов`язується надавати Клієнту правовому допомогу щодо представництва інтересів останнього в Одеському окружному адміністративному суді, П`ятому апеляційному адміністративному суді, Верховному суді, Одеській митниці, з питання представництва Клієнта як Позивача, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу. ( пункт 1.1. договору). За надання правової допомоги клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду) у фіксованому розмірі 3500 грн. за правову допомогу щодо представництва його інтересів по адміністративній справі щодо визнання протиправною відмови Одеської митниці у поверненні переплачених митних платежів. У суму гонорару включається повний юридичний супровід щодо оскарження відмови Одеської митниці у поверненні переплачених платежів, а саме: консультація; правовий аналіз документів; аналіз судової практики; підготовка та подача позовної заяви з додатками; підготовка всіх процесуальних документів; участь в суді, у разі якщо справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження; звернення рішення до виконання; інші процесуальні дії, передбачені КАС України. Розмір гонорару у сумі 3500 грн. не може бути зменшений та становить фіксовану суму за яку адвокат бере на себе зобов`язання по наданню клієнту правової допомоги щодо вирішення спірного питання з Одеською митницею, в порядку адміністративного судочинства. ( пункти 3.1.-3.3. договору) (а.с. 13); платіжну інструкцію № 0.0..1 від 13.07.2023 на суму 3500,00 грн. за правову допомогу по справі щодо переплачених митних платежів ОСОБА_1 10 зв); акт від 13.07.2023 року прийому-передачі наданих юридичних послуг адвокатом Романюком В.І. щодо представництва інтересів по адміністративній справі щодо визнання протиправною відмови Одеської митниці у поверненні переплачених митних платежів, за яким на виконання умов договору про надання правничої допомоги №26/05/2023 від 26.05.2023 між адвокатом Романюком В.І. та ОСОБА_1 , сторони склали даний акт про прийняття наступних видів юридичних робіт: консультація по справі 1 год., правовий аналіз документів, що стосуються спору 2 год., вивчення законодавчої бази та судової практики, що регулює спірні правовідносини 4 год., розрахунок позовних вимог (переплачених митних платежів). 1 год. підготовка та подача позовної заяви до суду 5 год. Загальна кількість годин - 13 год. Згідно п.3.1 вказаного договору фіксований розмір гонорару адвоката за представництво інтересів клієнтів по адміністративній справі становить - 3500 грн.

Враховуючи наведене, суд вважав, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, у розрізі наведених вище мотивів необхідності надання оцінки неминучості та необхідності таких витрат, свідчить, що такі витрати не могли вважатися необхідними, у зв`язку з чим є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг, складності справи та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу. У зв`язку з цим, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, прийшов до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2000,00 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Дослідивши матеріали справи, а також додані документи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для спору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу в межах даної справи є 2000,00 грн.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик