Справа № 120/6349/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6349/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк Михайло Васильович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

04 березня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про стягнення недоплаченої пенсії,

В С Т А Н О В И В :

у травні 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач) в якому позивач з урахуванням своєї заяви про викладення змісту позовних вимог у новій редакції (від 03.06.2024 вх. №32613/24) просив:

- стягнути з відповідача на його користь суму боргу по недоплаченій пенсії за період з 01 січня 2024 року по травень 2024 року включно в розмірі 47746,08 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що з 14.12.2010 отримує пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з участю в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII). Вказує, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.03.2023 по справі №120/264/23, яке набрало законної сили, зобов`язано відповідача з 01.12.2022 перераховувати та виплачувати йому пенсію без обмеження її максимальним розміром. Позивач зауважує, що відповідач з 01.01.2024 здійснив перерахунок його пенсії, згідно якого визначено основний розмір пенсії від середнього заробітку - 30282,01 грн., проте до виплати визначено суму пенсії з надбавками в розмірі 28065,04 грн. З 01.03.2024 розмір пенсії з надбавками визначено в сумі 29672,24 грн., втім до виплати вказано 28065,04 грн., тобто з обмеженням максимального розміру.

На думку позивача, загальний розмір його пенсії з 01.01.2024 повинен становити 35139,01 грн., в той час як відповідач виплатив йому з 01.01.2024 пенсію в сумі 26565,04 грн., тобто недоплата становить 8573,97 грн. З 01.02.2024 відповідач виплати йому пенсію в сумі 28065,04 грн., хоча нарахована пенсія становить 36050,23 грн., тобто недоплата становить 7985,19 грн. З 01.03.2024 нарахована пенсія становила 38460,68 грн., хоча до виплати визначено 28065,04 грн., тобто різниця недоплаченої пенсії складає 10395,64 грн. З 01.04.2024 в такому ж порядку борг по недоплаченій пенсії складає 10395,64 грн. (38460,68 грн. - 28065,04 грн.), як за травень місяць - 38460,68 грн. нараховано, хоча виплачено лише 28065,04 грн., тобто борг по недоплаченій пенсії також становить 10395,64 грн.

Таким чином позивач вважав, що у зв`язку з обмеженням до виплати його пенсії максимальним розміром, відповідач здійснив недоплату його пенсії за період з січня 2024 року по травень 2024 року включно в загальній сумі 47746,08 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача як заборгованості по пенсійній виплаті.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення вийшовши за межі позовних вимог позивача задовольнивши позовні вимоги в більшому обсязі.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наявними у справі доказами не підтверджується існування перед позивачем заборгованості по нарахованій однак не виплаченій пенсії за період з 01.01.2024 по 31.05.2024 в розмірі 47746,08 грн., яка самостійно визначена позивачем в межах цього позову. Відповідно, в ГУ ПФУ у Вінницькій області відсутній обов`язок у проведенні виплати такої пенсії. Як наслідок, в суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача таких коштів.

Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення колегія суддів зазначає таке.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до матеріалів справи встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує з 14.12.2010 пенсію по інвалідності як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з участю в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії. Пенсію позивач отримує відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Як з`ясовано судом, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.03.2023 у справі №120/264/23, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2023, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області з 01.12.2022 перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію без обмеження пенсії максимальним розміром та виплатити різницю між нарахованою та виплаченою пенсією, з урахуванням вже виплачених сум.

В межах цієї справи судом було застосовано процедуру судового контролю за виконанням згаданого вище рішення.

Так, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 28.08.2023 зобов`язано Головне управління протягом місяця з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.03.2023 у справі №120/264/23.

Надалі, ухвалою суду від 28.09.2023 визнано звіт Головного управління про виконання рішення суду в адміністративній справі №120/264/23 таким, що не підтверджує виконання судового рішення у повному обсязі. Встановлено Головному управлінню новий строк для подання звіту про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.03.2023 у справі №120/264/23 та зобов`язано протягом місяця з дня отримання цієї ухвали подати звіт його виконання.

Наступною ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.11.2023 вкотре визнано звіт Головного управління про виконання рішення суду в адміністративній справі № 120/264/23 таким, що не підтверджує виконання судового рішення у повному обсязі та встановлено відповідача новий строк для подання звіту про виконання судового рішення.

02.02.2024 року Головним управлінням подано звіт про виконання рішення суду від 14.03.2023 у справі №120/264/23, в якому зазначено, що враховано висновки суду, наведені в ухвалі від 01.11.2023.

За результатами розгляду наданих відповідачем матеріалів ухвалою суду від 13.02.2024 прийнято поданий Головним управлінням звіт про виконання рішення суду від 14.03.2023 в адміністративній справі №120/264/23. Зокрема, відповідачем в цьому випадку враховано зауваження суду щодо необхідності повного виконання рішення суду шляхом здійснення перерахування та виплати ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром з 01.12.2022, в тому числі і з 01.03.2023.

Таким чином на виконання рішення суду у справі №120/264/23 та з урахуванням вжитих судом заходів судового контролю ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії, а саме індексацію показника заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, та з 01.03.2023 встановлено пенсію у розмірі 28065,04 грн. Наведене підтверджується відповідним протоколом перерахунку пенсії, копія якого наявна в матеріалах справи.

При цьому, як вказує сам відповідач та вбачається із матеріалів справи, виплату перерахованої пенсії в сумі 28065,04 грн. позивачу розпочато починаючи з лютого 2024 року. Заборгованість же з виплати пенсії за судовим рішенням у справі №120/264/23 у сумі 67 215,36 грн. включено до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України.

Натомість, у спірний в цій справі період, з січня 2024 року по травень 2024 року, включно, заборгованість по перерахованій пенсії позивача має місце лише за січень 2024 року в сумі 1500 грн., яка входить в згадану вище загальну суму заборгованості, що включена до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України, та буде виплачена в порядку черговості надходження коштів з Державного бюджету на покриття таких виплат.

Отже право позивача на отримання заборгованості по пенсійній виплаті в сумі 1500 грн. за січень 2024 року є захищеним судовим рішенням у справі №120/264/23, а тому стягнення такої заборгованості має відбуватися лише в межах процедури виконання такого судового рішення, а не шляхом пред`явлення окремого позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 березня 2023 року у справі №420/7631/22.

Що ж до заявленої до стягнення суми самостійно визначеної позивачем за вимогами даного позову заборгованості по пенсійним виплатам, за період з 01.01.2024 по травень 2024 року, включно, в розмірі 47746,08 грн., то суд враховує, що за змістом положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Тобто, особа (пенсіонер) має право на отримання (стягнення) з органу пенсійного фонду виключно ті пенсійні кошти, які є нарахованими, однак не виплаченими.

Втім, як слідує із наданої ГУ ПФУ у Вінницькій області довідки №4115 від 18.06.2024 про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 , за період з січня по травень 2024 року, включно, позивачу нараховувався та виплачувався щомісячний розмір пенсії в сумі 28065,04 грн. Виключенням з цього періоду становить лише січень 2024 року, де позивачу хоч і була нарахована пенсія в сумі 28065,04 грн., проте фактично виплачено - 26565,04 грн. Різниця в сумі 1500 грн. є заборгованістю згідно згаданого вже вище судового рішення у справі № 120/264/23, та буде виплачена після надходження коштів з державного бюджету.

Доказів про те, що позивачу за спірний період нараховувалась інша сума щомісячної пенсійної виплати, розрахованої за наслідками виконання судового рішення у справі №120/264/23, тобто більше аніж 28065,04 грн., матеріали справи не містять.

Отже, наявними у справі доказами не підтверджується існування перед позивачем заборгованості по нарахованій однак не виплаченій пенсії за період з 01.01.2024 по 31.05.2024 в розмірі 47746,08 грн., яка самостійно визначена позивачем в межах цього позову. Відповідно, в ГУ ПФУ у Вінницькій області відсутній обов`язок у проведенні виплати такої пенсії. Як наслідок, в суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача таких коштів.

Оскільки суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції, то апеляційна вимога - вийти за межі позовних вимог позивача та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в більшому обсязі, також не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Водночас адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються індивідуально-виражені права позивача.

Разом з тим право на звернення до адміністративного суду не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме собою звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист, адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить, і що це право, свобода чи інтерес порушені рішенням, дією або бездіяльністю відповідача у публічно-правових відносинах. Натомість відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.