Справа № 758/11471/17
Суддя: Ларіонова Н. М.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі судового засідання Артюшенко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у врахуванні трудового стажу, та зобов`язати відповідача врахувати трудовий стаж, призначити йому пенсію, та здійснити виплату недоотриманої пенсії.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення мені пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1. Розглянувши її документи відповідач листом від 18/07/2016 № 14039//03 відмовив їй у призначенні пенсії, посилаючись на те, що в неї відсутній пільговий стаж. Слід зазначити, що вказаний лист позивачем отриманий лише 25 травня 2017 року. На її наступні звернення відповідач листом від 15 травня 2017 року № 27898//07 повідомив позивача про неможливість призначення пенсії з 06 квітня 2017 року, у зв`язку із невідповідністю поданих документів та призначив їй пенсію в червні 2017року. Вважає дії відповідача, щодо відмови їй у призначені пенсії з липня 2016 року протиправними та такими, що порушують її право на пенсійне забезпечення. Так, відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Так, п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Однак, в порушення вище вказаних вимог відповідач зобов`язав позивача надати довідку про роботу на Шахті ім.9-ї П`ятирічки за період з 08.05.1984р. до 18.11.1984 та з 22.11.1986 до 24.07.1989 р. Зазначає, що вказане підприємство декілька разів змінювало свою назву та форму власності. В останнє воно називалось «Шахта Північна» Державного підприємства «Макїїввгілля», що підтверджується архівною довідкою, тому позивачем була взята довідка саме з цього підприємства. Відповідач не прийняв довідку та не зарахував період роботи на цьому підприємстві. Вимоги щодо витребування у позивача довідки та не зарахування в наступному періоду роботи на підземних роботах є незаконними, а дії протиправними, оскільки, як зазначалось вище єдиним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі її відсутності відповідач має право вимагати інші документи, для підтвердження трудового стажу.

На підставі протоколу автоматичного розподілу від 09.01.2017 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Трегубенко Л.О.

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 10.10.2017 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М.

Відповідно до п.10 розділу розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України (2017 р.) розгляд даної справи підлягає за нормами КАС України (2017 р.), чинного з 15.12.2017 р. Справа розглянута в порядку спрощеного прзовного провадження

Провадження у справі відкрито ухвалою від 20.10.2017 року.

В січні 2018 року представником відповідача був поданий відзив, в якому сторона відповідача зазначає, що 12.07.2016 року Позивач звернувся із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до п "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788 від 05.11.1991 року працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівники, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи. Згідно поданих документів Позивача для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, пільговий стаж склав 9 років 4 місяці. Тому підстав для призначення пенсії по Списку № 1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" не було. Зазначають, що з 14.06.2017 року позивачу пенсія призначена згідно поданої ним заяви від 16.05.2017 року щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1. Також зазначає, що позивач в прохальній частині просить зарахувати трудовий стаж за період з 08.05.1984 р. до 18.11.1984 р. та з 22.11.1986 р. до 24.07.1989 р. Управлінням при призначенні пенсії трудовий стаж з 08.05.1984 р. до 18.11.1984 р. та з 19.01.1987 р. по 01.12.1989 р. зараховано. Щодо зарахування трудового стажу з 22.11.1986 р. по 18.01.1987 р., згідно ст. 62 Закону України „Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відповідно до п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58, щодо внесення відомостей про роботу, у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду.Оскільки в трудовій книжці за період з 22.11.1986 р. по 18.01.1987 р. відсутні відомості про роботу відповідно до п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 управління не мало законних підстав для врахування даного трудового стажу.

Ухвалою від 18.01.2018 р. справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою від 15.08.2018 р. первісний відповідач у справі - ЦОУ ПФУ в місті Києва був замінений на правонаступника - ГУ ПФУ в місті Києві.

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

В судове засідання представник відповідача повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судом встановлено, що 12.07.2016 року позивач звернувся із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788 від 05.11.1991 року працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівники, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Згідно поданих документів ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, пільговий стаж склав 9 років 4 місяці. Тому підстав для призначення пенсії по Списку № 1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" не було.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, з 14.06.2017 року позивачу пенсія призначена згідно поданої ним заяви від 16.05.2017 року щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1. Крім того, Управлінням при призначенні пенсії трудовий стаж з 08.05.1984 р. до 18.11.1984 р. та з 19.01.1987 р. по 01.12.1989 р. зараховано.

Щодо зарахування трудового стажу з 22.11.1986 р. по 18.01.1987 р., згідно ст. 62 Закону України „Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58, щодо внесення відомостей про роботу, у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Оскільки в трудовій книжці за період з 22.11.1986 р. по 18.01.1987 р. відсутні відомості про роботу відповідно до п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 управління не мало законних підстав для врахування даного трудового стажу.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо). Суд переконаний, що з огляду на зазначені вище положення статей 1, 3, 8,129 Конституції України можна за аналогією стверджувати, що права людини та громадянина, гарантовані законодавством України також мають бути не теоретичними та ілюзорними, а ефективними на практиці.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 22 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Головним управлінням Пенсійного Фонду України в місті Києві надано суду достатні докази в обґрунтування правомірності своїх дій.

Проаналізувавши та оцінивши обставини справи в їх сукупності через призму вищенаведених правових норм, дотримуючись вимог положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституція України, «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закон України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 2, 3, 5, 6, 7, 9, 77, 139, 241-246, 255, 293, 295, 371, 382 КАС України, п.10, 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова