Справа № 754/11301/24
Суддя: Зотько Т. А.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/7/25
РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Нагорної М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бобошка О.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у м. Києві Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне провопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції у м. Києві Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне провопорушення. Позов обґрунтований тим, що згідно постанови серії БАД № 434801 від 17.06.24 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі яка складена в м. Києві по вул. Святослава Хороброго, 9 було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Про існування такої постанови позивач дізнався із мобільного застосунку «ДІЯ» розробленого Міністерством цифрової трансформації України. Саме 07.08.2024 року у позивача відобразилась інформація про наявність такої постанови. Відповідно до інформації відображеної в «ДІЯ» дата вчинення адміністративного правопорушення відбулось 17 червня 2024 року, однак в цей день його не зупиняли працівники поліції.

Із зазначеною постановою позивач не погоджується у повному обсязі, оскільки працівниками поліції при винесенні спірної постанови допущено порушення дотримання передбаченої законом. А тому, оскільки у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, справа відносно нього підлягає закриттю, а відтак на підставі викладеного позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом.

Ухвалою судді від 13.08.2024 позовну заяву було залишено без руху з наданням терміну для усунення її недоліків.

23.08.2024 на виконання вище вказаної ухвали позивачем було подано заяву про поновлення процесуального строку.

При зверненні до суду із заявою про поновлення процесуального строку ОСОБА_1 у прохальній частині поданого клопотання просив суд витребувати від Департаменту патрульної поліції у м. Києві Національної поліції України копію постанови серії БАД №434801 від 17.06.2024.

Ухвалою судді від 29.08.2024 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, клопотання про витребування доказів задоволено.

На адресу суду відповідачем подано відзив на позов та витребувані судом докази. Відповідно до відзиву на позову, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такі, що не підлягають задоволенню, оскільки працівник поліції під час розгляду справи діяв виключно на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що визначений чинним законодавством.

Згідно ухвали судді від 30.12.2024 року було вирішено проводити розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників та призначення судового засідання у даній справі, оскільки суд вважає за необхідне вислухати особисті пояснення учасників справи.

15.01.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач посилається на наступне. Відповідно до постанови серії БАД № 434801 від 17.06.24 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі яка складена в м. Києві по вул. Святослава Хороброго, 9 було притягнутойого до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та призначене стягнення у розмірі 425 грн.. У постанові зазначено, що водій автомобіля рухаючись по вул. Дніпровська Набережна здійснив поворот праворуч не увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку чим порушив вимоги ПДР і був зупинений у відповідності до ст. 35 З.У. «Про національну поліцію» (в постанові не вказаний пункт ст. 35, який послугував підставою зупинки), на вимогу працівника поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа ТЗ та поліс страхування. На жаль, працівник поліції який складав постанову - інспектор взводу №2 роти №2 батальйону № 2 полку № 2 лейтенант поліції Сергійчук Андрій Анатолійович в постанові не вказав який саме пункт ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» послугував підставою для зупинки, що у свою чергу не дає можливості визначити законність зупинки ТЗ. Відповідно до викладених в спірній постанові обставин та відзиву від 11.09.2024 року: «12.05.2024 року ТЗ було зупинений за порушення вимог ПДР, а саме не вмикання світлового покажчика повороту відповідного напрямку». Однак викладена обставина не відповідає дійсним обставинам справи. Позивач дійсно керував вказаним автомобілем і маючи намір повернути праворуч увімкнув покажчик повороту. Однак, попереду його автомобіля їхав інший автомобіль і який можливо і перекрив можливість візуально побачити для інспектора попереджувальний сигнал. Після зупинки автомобіля позивач поцікався підставою для зупинки ТЗ та висловив бажання ознайомитись з доказами порушення ПДР. На законну вимогу позивача, інспектор поліції відмовився йому продемонструвати відео фіксацію такого порушення. Позивач звертає увагу, що жодного відео підтвердження у інспектора поліції і не могло було. Поліцейський автомобіль стояв по ходу руху транспортних засобів і відеокамера, за наявності встановлення її в автомобілі, могла фіксувати відео лише після проїзду поліцейського автомобіля. Тобто, жодним чином зафіксувати можливе порушення ПДР працівник поліції за допомогою технічних засобів не мав можливості. У той же час нагрудна камера, яка розташована на працівникові поліції також не могла зафіксувати жодних порушень будь-яких проїжджаючих автомобілів, оскільки на великі відстані фіксувати за технічними характеристиками не може. Наданий відеозапис до матеріалів справи є тому підтвердження, зокрема на відео не видно навіть перехрестя де можливо допустити інкриміноване порушення. Отже, працівник поліції візуально спостерігав за проїжджаючими автомобілями і фактично не маючи технічної можливості фіксувати порушення за допомогою фото чи відео фіксації. На вимогу позивача, працівник поліції не надав відеозапис або фото що він порушив ПДР. Також, позивач вважає, що поліцейський автомобіль стояв з порушенням ПДР на велосипедній смузі і у місті де зупинка та стоянка заборонена. Також позивач наголосив, що поліцейський автомобіль стояв, а не рухався тобто не відбувалось патрулювання. Під час стоянки поліцейського автомобіля не були включені проблискові маячки, інспектор службове посвідчення не пред`явив, а ні той інспектор який з ним розмовляв, а ні який знаходився поруч. Також, працівники поліції не попередили про проведення відеозйомку у відповідності до ст. 40 ЗУ « Про Національну поліцію». Оскільки, інспектор не надав докази вчинення позивачем порушення ПДР, а позивач точно вмикав світловий показник, він повідомив інспектору, що пред`явить усі необхідні документи лише на законну вимогу працівників поліції. Позивач не відмовлявся надавати всі необхідні документи, однак просив працівників поліції діяти в рамках чинного законодавства України посилаючись на ЗУ «Про національну поліцію» та Постанову Верховного Суду від 15 березня 2019 року по справі № 686/11314/17. Відповідно у діях позивача відсутнє порушення ПДР, а відповідно вимога про надання документів є незаконною. Позивач зазначає, що постанова про адміністративне правопорушення за порушення ПДР щодо не включення попереджувального сигналу світлового покажчика повороту не ухвалювалися. Що у черговий раз підтверджує відсутність доказів порушення ПДР та не законність зупинення ТЗ. У зв`язку з вище викладеним, позивач вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі, та просить про їх задоволення.

У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив суд про його задоволення.

Представник відповідача за довіреністю - Бобошко О.П. заперечував проти позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на викладене у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у їх задоволенні.

При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Отже, підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Судом встановлено, що постановою серії БАД № 434801 від 17.06.2024 року позивача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 126 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн..

Зі змісту фотокопії електронного штрафу з мобільного додатку «ДІЯ», наданого позивачем, розділу Штрафи ПДР, відображено: постанова БАД00434801 від 17 червня 2024 року, Стаття: ст. 126 ч. 1 керув. Т.з. особою, яка не має відп. документів, Транспортний засіб: RAVON R4, Номер: НОМЕР_1 , місце вчинення: Київська, Дарницький, Київ, Дніпровська набережна.

Пунктом 2.1.(а) Правил дорожнього руху визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 2.4. (а) Правил дорожнього руху визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

При складанні протоколу та прийнятті постанови інспектором повинно бути з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 3 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Згідно ч. 3 ст.73 КАС України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Вимогами ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов`язаний довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Судом було оглянуто наданий відповідачем диск з відеозаписом з місця події, з якого вбачається, що працівником поліції було повідомлено позивачу причину зупинки транспортного засобу та запропоновано пред`явити посвідчення водія відповідної категорії. Разом з тим, на вказану вимогу працівника поліції, позивачем не було пред`явлено посвідчення водія відповідної категорії. Також з даного відеозапису вбачається, що саме позивач керував транспортним засобом під час його зупинки, а відтак викладені позивачем у позовній заяві пояснення, що в цей день - 17.06.2024 його не зупиняли працівники поліції, спростовуються наданими стороною відповідача доказами.

Враховуючи викладене вище та з урахуванням положень ст.77 КАС України, суд вважає, що відповідачем надано суду докази, які є достатніми та в повному обсязі обгрунтовують та підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст. 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, стст. 126, 245, 251, 268, 280 КУпАП, ЗУ «Про дорожній рух», суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у м. Києві Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне провопорушення - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 05.03.2025.

Суддя: Т.А.Зотько