Справа № 380/21378/24
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 рокусправа № 380/21378/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі відповідач, Управління соціального захисту, Управління), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ №190-К від 22.03.2024 Про звільнення ОСОБА_1 , виданий Управлінням соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради;

- поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста І категорії сектору прийняття заяв Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради;

- стягнути з Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ про звільнення прийнято з грубим порушенням законодавства про працю, відповідно є незаконним та таким, що належить скасувати. Позивач стверджує, що 18.03.2024 їй вручено чергове повідомлення Управління про те, що у списку вакантних посад, які запропоновано позивачу відбулися зміни та одночасно запропоновано їй з 01.04.2024 переведення на посаду згідно зі списком. Того ж дня вона подала письмову заяву про згоду на переведення на одну з пропонованих посад. Однак наказом від 22.03.2024 №190-к ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста І категорії сектору прийняття заяв Сихівського відділу соціального захисту (далі Сихівський ВСЗ) із 29.03.2024, відповідно до пункту 1 статті 40, статті 44 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з скорочення штату працівників. Вже після прийняття спірного наказу 29.03.2024 Управління направило позивачу листа, у якому повідомило про відсутність правових підстав для переведення її на вищу посаду провідного спеціаліста сектору прийняття заяв Сихівського відділу соціального захисту, оскільки рівень освіти ОСОБА_1 не відповідає основним кваліфікаційним вимогам, зазначеним у посадовій інструкції. Крім того, начальник Сихівського відділу соціального захисту заперечує щодо переведення ОСОБА_1 на вищу посаду у відділі. Крім того вказано, що ОСОБА_1 не прописала дату, з якої просить перевестися на іншу посаду. Також зазначено, що Управління не має правових підстав перевести ОСОБА_1 на вищу посаду без конкурсного відбору чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством.

Позивач вважає, що змін в організації виробництва і праці, зокрема ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників не відбулося, а тому підстав для звільнення її не було. Крім того, при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Однак жодного аналізу відповідачем проведено не було. Відповідачем не враховано, що у ОСОБА_1 була перевага на залишення на роботі як у особи, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком (пункт 2 частини 2 статті 42 КЗпП України) та як у працівника з тривалим безперервним стажем роботи на займаній посаді. Крім того, при скороченні чисельності або штату однією з найважливіших гарантій для працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати їх на іншій посаді.

Викладене свідчить про незаконність звільнення, а тому, позивач просить поновити її на посаді та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Також, позивач просила поновити строк звернення до адміністративного суду з позовом.

Ухвалою суду від 21.10.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі; поновлено строк звернення до адміністративного суду з позовом /арк.спр.39-40/.

Відповідач проти позову заперечив повністю з підстав викладених у відзиві /арк.спр.46-50/. У Львівській міській раді та Управлінні соціального захисту, як виконавчому органі Львівської міської ради, з грудня 2023 по червень 2024 тривала процедура скорочення. Чисельність Управління соціального захисту до 01.04.2024 становила 223 штатні одиниці, після 01.04.2024 206 штатних одиниць. Тобто , за результатами скорочення чисельність Управління було зменшено на 17 штатних одиниць. З 01.04.2024 в Управлінні введено в дію нові штатні розписи, згідно з якими, у Сихівському ВСЗ у складі сектору прийняття заяв виведено посаду спеціаліста І категорії, яку обіймала позивач. Під час змін в організації виробництва і праці в Управлінні відбулися як скорочення чисельності та і штату працівників. Вважає, що суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників, оскільки це право належить винятково власнику або уповноваженому ним органу.

Відповідно до трудового законодавства ОСОБА_1 31.01.2024 попереджено про скорочення чисельності та штату працівників Управління соціального захисту з 01.04.2024 та запропоновано переведення на наявні вакантні посади в Управлінні. Проте 31.01.2024 позивач відмовилася ознайомлюватись з повідомлення та списком вакантних на той час посад. Також, 07.02.2024, 14.02.2024, 20.02.2024, 08.03.2024, 18.03.2024 у зв`язку зі змінами у списку вакантних посад позивача ознайомлено під підпис з актуальними списками таких посад. Позивач подала заяву від 18.03.2024 з проханням перевести її з посади спеціаліста І категорії сектора прийняття заяв Сихівського ВСЗ на посаду провідного спеціаліста того ж відділу. Зазначена заява розглянута відповідачем 29.03.2024 та відмовлено в переведенні у зв`язку з відсутністю правових підстав, про що позивачу надано відповідь листом.

Наголошує, що стаття 42 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України) про переважне право залишення на роботі застосовується лише щодо працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади. Проте Управлінням прийнято рішення про скорочення посади спеціаліста І категорії сектору прийняття заяв Сихівського ВСЗ. Оскільки така посада в секторі одна, визначення переважного права залишення на роботі серед працівників інших секторів, посади яких не підпадають під скорочення, було б помилковим та грубим порушенням прав таких працівників.

У судове засідання 19.02.2025 позивач не прибув, уповноваженого представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином; клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.

Представник відповідача у судовому засіданні правову позицію, викладену у відзиві підтримав, просив відмовити у задоволенні позову повністю. У судове засідання 19.02.2025 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином; клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.

Згідно з частиною 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З врахуванням викладеного, суд ухвалив розглянути справу у письмовому провадженні.

Суд заслухав пояснення представника відповідача, з`ясував підстави позову та відзиву, фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, об`єктивно оцінив письмові докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 склала присягу посадової особи місцевого самоврядування 23.08.2001 /арк.спр.21/.

З 10.06.2009 працювала в Управлінні соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на посаді спеціаліста І категорії сектору прийняття заяв Сихівського відділу соціального захисту /арк.спр.24/.

Ухвалою Львівської міської ради від 27.12.2023 №4293 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 04.02.2021 №32 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» (далі Ухвала №4293) затверджено загальну чисельність апарату ради та її виконавчих органів у кількості: 1689 осіб з 01.04.2024 та 1471 особа з 01.06.2024 (пункт 5 ухвали) /арк.спр.51-52/.

На виконання Ухвали №4293 Львівським міським головою прийнято розпорядження від 25.01.2024 №54-к, яким посадових осіб зобов`язано попередити працівників про реорганізацію і можливе розірвання трудового договору та подати інформацію до центрів зайнятості; при переведення працівників в інші підрозділи передати належно оформлені особові справи і трудові книжки згідно з актами прийому-передачі; провести навчання для вивільнених працівників щодо складання резюме та пошуку роботи /арк.спр.53/.

Наказом в.о. начальника Управління від 26.01.2024 №43-к встановлено з 01.04.2024 чисельність працівників управління та відділів соціального захисту у межах чисельності, затвердженої міською радою, згідно з додатком /арк.спр.54/.

Згідно з додатком до наказу в.о. начальника управління від 26.01.2024 чисельність Управління та відділів соціального захисту становить всього 206 одиниць, зокрема Сихівського відділу соціального захисту 30 одиниць /арк.спр.56/.

Відповідно до штатного розпису на 2024 рік Сихівського відділу соціального захисту (вводиться в дію 01.04.2024) посаду спеціаліста І категорії у секторі прийняття заяв скорочено /арк.спр.57, зворот/.

Згідно з відомістю Сихівського відділу соціального захисту від 31.01.2024 працівники Відділу повідомлені про скорочення чисельності та штату працівників /арк.спр.58/.

Посадовими особами Сихівського відділу соціального захисту складено акт про відмову ОСОБА_1 31.01.2024 від отримання повідомлення про скорочення чисельності та штату працівників Управління соціального захисту з 01.04.2024 та можливе звільнення з займаної посади відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Також, позивач відмовилась від ознайомлення зі списком вакантних посад /арк.спр.59, зворот/.

Крім того, 07.02.2024, 14.02.2024, 20.02.2024, 08.03.2024, 18.03.2024 у зв`язку зі змінами у списку вакантних посад Управління повідомляло позивачку під підпис з актуальним списком таких посад /арк.спр.61-65/.

ОСОБА_1 звернулася до начальника Управління з заявою про переведення з посади спеціаліста І категорії сектору прийняття заяв на посаду провідного спеціаліста сектору прийняття заяв на час відсутності основного працівника ОСОБА_2 /арк.спр.134/

Наказом від 22.03.2024 №190-к ОСОБА_1 , спеціаліста І категорії сектору прийняття заяв Сихівського відділу соціального захисту, звільнено з займаної посади з 29.03.2024 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників /арк.спр.28/.

Заяву ОСОБА_1 про переведення розглянуто в Управлінні соціального захисту 29.03.2024 та повідомлено, що Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено прийняття/призначення на посади лише на конкурсній основі чи за іншою передбаченою законодавством процедурою. Крім того, позивач не перебуває у кадровому резерві. Також, рівень освіти позивачки не відповідає основним кваліфікаційним вимогам посади провідного спеціаліста. Також проти такого переведення заперечив начальник Сихівського відділу соціального захисту ОСОБА_3 . З врахуванням зазначеного, Управління відмовило позивачу у переведенні на посаду провідного спеціаліста.

Вважаючи наказ про звільнення протиправним, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Головним питанням у цьому спорі є оцінка дій та рішень суб`єкта владних повноважень в частині дотримання процедури звільнення позивача.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина 1). Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина 6).

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку, зокрема: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частина 1 стаття 40 КЗпП України).

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 2 статті 40 КЗпП України).

Процедура скорочення чисельності або штату працівників передбачає:

- прийняття рішення власником або уповноваженим ним органом про скорочення чисельності або штату працівників;

- попередження працівників про наступне вивільнення, пропонування переведення на інші посади;

- отримання згоди виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації на звільнення працівників (за наявності);

- інформування місцевого центру зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників (відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення»;

- звільнення працівників.

Приписами статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З доказів у справі судом встановлено, що ОСОБА_1 31.01.2024 повідомлено про скорочення чисельності і штату працівників Управління соціального захисту /арк.спр.58/.

Відповідно до штатного розпису на 2024 рік Сихівського відділу соціального захисту (вводиться в дію 01.04.2024) посаду спеціаліста І категорії у секторі прийняття заяв скорочено /арк.спр.57, зворот/.

Посадовими особами Сихівського відділу соціального захисту складено акт про відмову ОСОБА_1 31.01.2024 від отримання повідомлення про скорочення чисельності та штату працівників Управління соціального захисту з 01.04.2024 та можливе звільнення з займаної посади відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Також, позивач відмовилась від ознайомлення зі списком вакантних посад /арк.спр.59, зворот/.

Крім того, 07.02.2024, 14.02.2024, 20.02.2024, 08.03.2024, 18.03.2024 у зв`язку зі змінами у списку вакантних посад Управління повідомляло позивачку під підпис з актуальним списком таких посад /арк.спр.61-65/.

ОСОБА_1 звернулася до начальника Управління з заявою від 18.03.2024 про переведення з посади спеціаліста І категорії сектору прийняття заяв на посаду провідного спеціаліста сектору прийняття заяв на час відсутності основного працівника ОСОБА_2 , однак позивачці відмовлено в переведенні на цю посаду.

З цього приводу слід зазначити таке.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначено Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-ІІІ (далі Закон №2493-ІІІ).

Згідно з статтею 1 Закону №2493-ІІІ служба в органах місцевого самоврядування це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (стаття 2 Закону №2493-ІІІ)

Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Відповідно до приписів статті 5 Закону №2493-ІІІ право на службу в органах місцевого самоврядування мають громадяни України незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території (частина 1).

На посаду можуть бути призначені особи, які мають відповідну освіту і професійну підготовку, володіють державною мовою відповідно до рівня, визначеного Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" (частина 2).

Положеннями статті 10 Закону №2493-ІІІ передбачено, що проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу (частина 2).

У разі необхідності, за згодою сторін, посадова особа місцевого самоврядування може бути переведена на рівнозначну чи нижчу посаду або посаду радника чи консультанта без конкурсного відбору (частина 3).

Таким чином, суд погоджується з відповідачем, що позивач могла претендувати на вищу посаду лише на конкурсній основі чи за іншою передбаченою законодавством процедурою та за наявності відповідного рівня освіти.

Вважаючи звільнення незаконним позивач вказує на те, що не відбулося змін в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності або штату працівників.

Однак судом встановлено, що за результатами скорочення в Управління соціального захисту відбулося скорочення з 217 до 206 штатних одиниць, зокрема, у Сихівському відділі соціального захисту з 33 до 30 штатних одиниць. Також, скорочено посаду спеціаліста І категорії у секторі прийняття /арк.спр.57, зворот/. Тому, суд не бере до уваги такі покликання.

Щодо доводів позивача про її переважне право залишення на роботі суд керується таким.

Згідно з положеннями статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (частина 1). При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку працівникам (частина 2).

Отже, положення статті 42 КЗпП України повинні застосовувтися Управлінням соціального захисту серед працівників, які обіймають ідентичні посади.

Проте відповідачем прийнято рішення про скорочення посади спеціаліста І категорії у секторі прийняття Сихівського відділу соціального захисту, яка у цьому секторі була одна /арк.спр.57, зворот/.

За таких обставин суд погоджується з покликаннями відповідача, що визначення переважного права залишення на роботі серед працівників інших секторів, посади яких не підпадають під скорочення, було б порушенням трудових прав таких працівників.

Суд зважає на покликання позивача про розгляд її заяви від 18.03.2024 відповідачем 29.03.2024 в останній її робочий день. Однак у цьому контексті зауважує, що позивач кілька разів повідомлялася про зміни в переліку вакантних посад та не надала згоди на переведення її на посаду, згідно з її кваліфікаційним рівнем, що відповідач розцінив як відмову від запропонованих вакантних посад.

З приводу доводів позивача про те, що наказ про її звільнення прийнято 22.03.2024, тобто до закінчення процедури скорочення чисельності та штату працівників, суд зауважує, що цим наказом позивача звільнено з займаної посади 29.03.2024. Отже, трудові відносини з відповідачем тривали включно до 29.03.2024.

Таким чином, оскільки двомісячний строк з дня попередження про наступне вивільнення завершився, позивач не надала згоди на переведення на вакантні посади, згідно з кваліфікаційним рівнем, 29.03.2024 року відповідач обґрунтовано звільнив її у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників.

Щодо інших доводів сторін суд зазначає, що відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994 статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За викладених підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, не є необхідним надавати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі та не змінюють висновків суду.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, законність дій та рішень відповідача. Тому, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказу про звільнення немає підстав для задоволення таких.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки за подання цього позову позивач звільнений від сплати судового збору, та у задоволенні позову відмовлено повністю, судовий збір зі сторін стягувати не слід.

Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір зі сторін не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців Олег Романович