Справа № 946/8960/24
Суддя: Адамов А. С.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 946/8960/24
Провадження № 2-а/946/17/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

за участю: секретаря судового засідання Тюміної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 загону Морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

05.11.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив скасувати постанову НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 30.10.2024 про накладення адміністративного стягнення РУМО №280450 від 30.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.202 КУпАП, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 жовтня 2024 року командиром корабля морської охорони 3 рангу спеціального призначення проекту «РРВ98МКІ» ВО-207 ОСОБА_2 у відношенні нього була складена постанова про накладення адміністративного стягнення РУМО № 280450, якою на підставі ч.2 ст.202 КУпАП застосовано до нього адміністративне стягнення - штраф у розмірі 3400грн. Відповідно до вказаної постанови, на думку командира корабля, 28.10.2024р. під час несення служби в районі 76 км. р. Дунай було виявлено маломірне судно типу «Южанка» УОВ-61-48-К під керуванням гр. України ОСОБА_1 , який здійснив вихід у контрольований прикордонний район з недійсним посвідченням стернового моториста, в порушенні вимог п.3 п.п.4.3 розпорядження Одеської ОДА від 22.03.2018 р. №260/А-2018 «Про затвердження інструкції про порядок обліку та випуску маломірних суден, інших плавзасобів у територіальне море та внутрішні води в межах Одеської області, де встановлено прикордонну смугу та контрольований прикордонний район», чим порушив вимоги п. 33 положення «Про прикордонний режим», затвердженого Постановою КМУ від 27 липня 1998 № 1147, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.2 ст. 202 КУпАП. Вважає дану постанову незаконною і необґрунтованою, такою, що не відповідає обставинам справи, вимогам закону та підлягає скасуванню.Так, ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в оскаржуваній постанові, не вказано жодного обґрунтування чи посилання на докази, що підтверджували б недійсність посвідчення.Положеннями пункту 3 п.п. 4.3 розпорядження Одеської ОДА від 22.03.2018 № 260/А-2018, встановлені обов`язки для чергово-вахтової служби адміністрації об`єкта базування, до якої він не має жодного відношення. У випадку невиконання вимог, встановлених пунктом 3 п.п.4.3 розпорядження Одеської ОДА від 22.03.2018 № 260/А-2018, саме в діях осіб чергово- вахтової служби адміністрації об`єкта базування були б ознаки правопорушення. Пунктом 3 підп. 4.3 розпорядження Одеської ОДА від 22.03.2018 № 260/А-2018, не встановлені будь-які обов`язки для нього, позивача, а тому невиконання таких вимог не може утворювати склад і подію адміністративного правопорушення, та складати об`єктивну сторону передбаченого ст.202 КУпАП адміністративного правопорушення. НОМЕР_1 загін морської охорони Державної прикордонної служби України є органом Державної прикордонної служби України, що входить до складу Морської охорони і виконує поставлені перед Морською охороною завдання щодо охорони державного кордону в Чорному морі та на річці Дунай, а також здійснює інші повноваження, передбачені законодавством. Начальником 18 загону морської охорони ДПСУ є ОСОБА_3 , а його заступником - ОСОБА_4 , що підтверджується відомостями веб-порталу Державної прикордонної служби України. Водночас, відсутні відомості про те, що командир корабля морської охорони з рангу спеціального призначення проекту «РРВ98МКІ» ВО-207 ОСОБА_2 був уповноважений керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України, розглядати справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 202 КУпАП. Відповідно до цього, можна дійти висновку про те, що командир корабля морської охорони 3 рангу спеціального призначення проекту «РРВ98МКІ» ЕЮ-207 ОСОБА_2 не був уповноваженим розглядати справу про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 202 КУпАП.

Згідно відзиву Військової частини НОМЕР_2 від 09.12.2024 року на адміністративний позов ОСОБА_1 , відповідач позов не визнає, вважає заявлені вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, 28.10.2024р. під час несення служби в районі 76 км. р. Дунай було виявлено маломірне судно типу «Южанка» УОВ-61-48-К під керуванням гр. України ОСОБА_1 , який здійснив вихід у контрольований прикордонний район з недійсним посвідченням стернового моториста, в порушенні вимог п.3 під. 4.3 розпорядження Одеської ОДА від 22.03.2018р. №260/А-2018 «Про затвердження інструкції про порядок обліку та випуску маломірних суден, інших плавзасобів у територіальне море та внутрішні води в межах Одеської області, де встановлено прикордонну смугу та контрольований прикордонний район», чим порушив вимоги п.33 положення «Про прикордонний режим», затвердженого Постановою КМУ від 27 липня 1998 р. №1147, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.2 ст.202 КУпАП. Відповідно наказу командувача угруповання сил і засобів Військово-Морський Сил Збройних Сил України від 26.02.2024 № 5, затверджені Тимчасові правила плавання суден річкою Дунай в умовах правового режиму воєнного стану (надалі Правил), метою яких є забезпечення безпеки та контролю за режимом плавання гирлом Бистре та українською суднохідною ділянкою річки Дунай. Дія Правил розповсюджується на всі цивільні судна, зокрема яхти, маломірні плавзасоби цивільних судновласників (далі - судна), органи виконавчої влади та місцевого самоврядування, державні підприємства та структури, що здійснюють (забезпечують) контроль плавання гирлом Бистре та українською суднохідною ділянкою річки Дунай. Відповідно до вимог Правил рух суден некомерційного призначення, в т.ч. яхт, маломірних плавзасобів цивільних судновласників, не включених до Плану, через гирло Бистре до/з портів України на річці Дунай заборонено. Відповідно до спільного Наказу Оперативно-стратегічне угруповання військ «Одеса» та Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 06 березня 2023 року № 3 «Про деякі питання запровадження заходів правового режиму воєнного стану» дозволено вихід плавзасобів флоту рибної промисловості у внутрішніх водоймах Одеської області. Згідно переліку баз для стоянки малих суден в Одеській області визначений причал № 19 згідно Свідоцтва Адміністрації судноплавства за № 053/2021 власником є ДП «Ізмаїльський лісгосп», який знаходиться на 76 км р.Дунай, с. Стара Некрасівка, Ізмаїльський район. Відповідно, ні до однієї з цих груп позивач, який працює в Ізмаїльській філії «Ліса України», не відноситься. Експлуатація об`єктів базування всіх форм власності та випуск з них малих, спортивних суден, інших плавзасобів без наявності адміністрацій об`єктів базування забороняється. Малі, спортивні судна, інші плавзасоби можуть виходити (крім засобів розваг на воді, які виходять на відстань до 2 морських миль) у територіальне море та внутрішні води України відповідно до місцевих правил плавання для малих, спортивних суден і водних мотоциклів та використання засобів для розваг на воді за умови завчасного (не пізніше ніж за одну годину до виходу) інформування адміністраціями об`єктів базування, які ними обліковуються, відповідних підрозділів Державної прикордонної служби, у зоні відповідальності яких вони розташовані. Вихід та плавання малих, спортивних суден, інших плавзасобів після настання темної пори доби (за винятком суден, які мають у документах, що підтверджують придатність судна до плавання, відмітку про придатність судна до експлуатації в темну пору доби, та обладнання, визначене для нічного плавання Правилами судноплавства на внутрішніх водних шляхах України та Міжнародними правилами попередження зіткнень суден на морі 1972 року), а також за межі 2 морських миль без відповідних радіоелектронних засобів зв`язку та дозволу на користування ними забороняється. Забороняється виходити за межі 2 морських миль: малим, спортивним суднам, іншим плавзасобам, що мають ефективну площу розсіювання судна, недостатню для його виявлення за допомогою радіолокаційних станцій (радарів) у діапазонах 9 і 3 ГГц (довжина хвилі 3 і 10 сантиметрів) без радіолокаційних відбивачів; малим суднам флоту рибної промисловості без технічних засобів дистанційного контролю. Розпорядженням голови обласної державної адміністрації, начальника обласної військової адміністрації 04 вересня 2023 року № 678/А-2023 затверджені «Правила плавання для малих, спортивних суден і водних мотоциклів та використання засобів для розваг на воді в Одеській області», які передбачають: У межах Одеської області ці Правила поширюються на: власників і судновласників малих і спортивних суден, водних мотоциклів, або осіб, які використовують їх на інших підставах; судноводіїв малих і спортивних суден, водних мотоциклів, членів екіпажів, а також інших осіб, що перебувають на них; власників і персонал баз для стоянки малих суден; власників і персонал баз для стоянки спортивних суден. Судноводії малих суден і водних мотоциклів повинні мати документ на право управління. Особи, які перебувають на борту суден у контрольованому прикордонному районі, повинні мати при собі документи, що посвідчують особу. Судноводію дозволяється вихід у плавання за: сприятливих погодних умов; технічної справності судна; наявності устаткування та спорядження, перелічених у документах класифікаційного товариства; наявності чинних суднових документів та відповідного документа на право управління; наявності на борту індивідуальних рятувальних засобів, що відповідає кількості людей на борту; відповідності кількості людей на борту судна, що не перевищує визначену судновими документами. Судноводію малого, спортивного судна, водного мотоцикла забороняється: керувати судном, яке не зареєстровано (крім суден, які не підлягають обов`язковій реєстрації); керувати судном, яке не має чинних суднових документів, передбачених статтею 37 Закону; керувати судном без документа на право управління. Законом України «Про внутрішній водний транспорт» розділом VІ статтею 34 визначено, що: малі судна та водні мотоцикли допускаються до плавання за умови їх відповідності вимогам безпеки судноплавства, охорони навколишнього природного середовища, відповідної кваліфікації судноводіїв, дотримання безпечних умов для життя та здоров`я людей, а також за наявності необхідних суднових документів. Статтею 40 у розділі VІ Законом України «Про внутрішній водний транспорт» права та обов`язки судноводія малого, спортивного судна та водного мотоцикла П.3. визначено, що Судноводію малого, спортивного судна, водного мотоцикла забороняється: 1) керувати судном, яке не зареєстровано (крім суден, які не підлягають обов`язковій реєстрації) та/або не пройшло огляд у процесі здійснення технічного нагляду і не має суднових документів, передбачених статтею 37 цього Закону; 2) керувати судном без підтвердження кваліфікації безстроковим міжнародним посвідченням на право управління прогулянковим судном або посвідченням судноводія малого судна/водного мотоцикла, виданим до набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 41 розділу VІ Законом України «Про внутрішній водний транспорт» До керування малими суднами, що підлягають обов`язковій реєстрації у Судновій книзі України, та водними мотоциклами допускаються особи, які: 1) досягли 18-річного віку; 2) мають кваліфікацію, підтверджену безстроковим міжнародним посвідченням на право управління прогулянковим судном, посвідченням судноводія малого судна/ водного мотоцикла, виданим до набрання чинності цим Законом. Вимоги, щодо порушення вимог прикордонного режиму стосується вимог безпеки плавання на відповіді отриманої від Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 11.08.2024 № 11451/06-2/15-24 за підписом Голови Євгенія Ігнатенко згідно якої встановлено, що видача посвідчення судноводію малих/маломірних суден, відсутні відомості щодо видачі такого посвідчення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також визначено, що посвідчення судноводія малого/маломірного судна за №01924/12 видане іншій особі.

В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте його представник надав суду заяву, якою просив справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2024 року командиром корабля морської охорони 3 рангу спеціального призначення проекту «РРВ98МКІ» ВО-207 Журбенко Сергієм Анатолійовичем у відношенні ОСОБА_1 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення РУМО № 280450, якою на підставі ч.2 ст.202 КУпАП застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400грн.

В оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення РУМО №280450 від 30.10.2024 року відносно ОСОБА_1 зазначено, що 28.10.2024 р. під час несення служби в районі 76 км. р. Дунай було виявлено маломірне судно типу «Южанка» УОВ-61-48-К під керуванням гр. України ОСОБА_1 , який здійснив вихід у контрольований прикордонний район з недійсним посвідченням стернового моториста, в порушення вимог п.3 підп.4.3 розпорядження Одеської ОДА від 22.03.2018 р. №260/А-2018 «Про затвердження інструкції про порядок обліку та випуску маломірних суден, інших плавзасобів у територіальне море та внутрішні води в межах Одеської області, де встановлено прикордонну смугу та контрольований прикордонний район», чим порушив вимоги п.33 положення «Про прикордонний режим», затвердженого Постановою КМУ від 27 липня 1998 № 1147, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.2 ст.202 КУпАП.

Проаналізувавши оскаржену постанову та надані матеріали, суд доходить до висновку про її протиправність, з огляду наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Частиною 1 ст. 202 КУпАП передбачено, що адміністративна відповідальність настає за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 ст. 202 КУпАП передбачено, що адміністративна відповідальність настає за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за порушення, передбачене частиною першою цієї статті - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста п`ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дана норма є бланкетною, оскільки не встановлює певних правил поведінки, а передбачає наявність інших норм права, у інших джерелах, у яких сформульовано конкретні правила поведінки.

Диспозиція цієї норми закону, як зазначалося вище, є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших норм права чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб, передбачених в умовах прикордонного режиму. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Законом України «Про Державну прикордонну службу України» розділом 1 ст.2 визначено, що основними функціями Державної прикордонної служби України є: охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму. Відповідно розділу II ст.2 Морська охорона Державної прикордонної служби України здійснює: охорону державного кордону на морі, річках, озерах та інших водоймах; контроль за плаванням і перебуванням українських та іноземних невійськових суден і військових кораблів у прилеглій зоні, територіальному морі та внутрішніх водах України, заходженням іноземних невійськових суден і військових кораблів у внутрішні води і порти України та перебуванням у них; охорону суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні та контроль за реалізацією прав і виконанням зобов`язань у цих зонах інших держав, українських та іноземних юридичних і фізичних осіб, міжнародних організацій; участь в операціях з пошуку та рятування суден (кораблів) і людей, які зазнали лиха на морі; припинення у взаємодії з відповідними військовими частинами та підрозділами Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронними органами збройних та інших провокацій на державному кордоні України. Під час дії воєнного стану загони морської охорони у встановленому законом порядку можуть залучатися відповідними органами військового управління Збройних Сил України до ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту на державному кордоні України, міжнародного збройного конфлікту, відсічі збройній агресії проти України. До складу загону морської охорони можуть входити дивізіони, групи, кораблі, катери, судна забезпечення та інші підрозділи.

В розділі IV у статті 19 визначено обов`язки Державної прикордонної служби України та на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються, зокрема: організація запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами.

Як свідчать обставини справи, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 202 КУпАП, яка передбачає відповідальності саме щодо особи, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за порушення, визначені ч.1 цієї статті.

Проте, суду не надано будь-яких належних доказів, що впливають на визначення ознаки повторності, як того вимагають приписи ч.2 ст. 202 КУпАП. Не надано доказів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП протягом року.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення РУМО №280450 від 28.10.2024 вказано, що ОСОБА_1 не притягувався до адміністративної відповідальності протягом року та зазначено про наявність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП, а не за ч. 2 ст. 202 КУпАП.

Отже оскаржена постанова суперечить й складеному протоколу РУМО №280450 від 28.10.2024, на підставі якого вона й була прийнята.

Крім того, на п`ятій сторінці відзиву відповідач вказує на обставини, що відповідно до вимог Правил рух суден некомерційного призначення, в т.ч. яхт, маломірних плавзасобів цивільних судновласників, не включених до Плану, через гирло Бистре до/з портів України на річці Дунай заборонено. Відповідно до спільного Наказу Оперативно-стратегічне угруповання військ «Одеса» та Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 06 березня 2023 року № 3 «Про деякі питання запровадження заходів правового режиму воєнного стану» дозволено вихід плавзасобів флоту рибної промисловості у внутрішніх водоймах Одеської області. Згідно переліку баз для стоянки малих суден в Одеській області визначений причал № 19 згідно Свідоцтва Адміністрації судноплавства за № 053/2021 власником є ДП «Ізмаїльський лісгосп», який знаходиться на 76 км р.Дунай, с.Стара Некрасівка, Ізмаїльський район. Відповідно, ні до однієї з цих груп позивач, який працює в Ізмаїльській філії «Ліса України» не відноситься.

Проте, таке мотивування не викладене в оскаржуваній постанові (а саме - невкючення позивача до Плану через гирло Бистре до/з портів України на річці Дунай, невіднесення позивача до певних категорій осіб), не наведене й посилання на відсутність певних дозволів. Крім того, позивачем надано докази, що ДП «Ліси України», працівником якого він є, є правонаступником ДП «Ізмаїльське лісове господарство».

Оскаржувана постанова також не містить й посилань на розпорядження Одеської обласної державної адміністрації, Одеської обласної військової адміністрації від 04 вересня 2023 року №678/А-2023 «Про затвердження Правил плавання для малих, спортивних суден і водних мотоциклів та використання засобів для розваг на воді в Одеській області», про яке йдеться у відзиві відповідача.

При цьому, в даному випадку, суд не може приймати до уваги нові обставини, які не було покладено в обґрунтування оскаржуваної постанови.

Крім того, суд звертає увагу, що частина 2 статті 202 КУпАП сама по собі є банкетною,а пункт 33 «Положення про прикордонний режим», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998р. № 1147, на який є посилання в оскаржуваній постанові, не містить таких вимог для капітана, керуючого маломірним судном, на порушенні яких наголошує відповідач в оскарженій постанові, а саме, щодо протиправності виходу у контрольований прикордонний район без певних документів.

Також і пункт 3 підпункту 4 розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 22 березня 2018 року №260/А-2018 «Про затвердження Інструкції про порядок обліку та випуску маломірних суден, інших плавзасобів у територіальне море та внутрішні води в межах Одеської області, де встановлено прикордонну смугу та контрольований прикордонний район» також не містить таких обов`язків для позивача, на порушенні яких наголошує відповідач, тобто позивач не міг порушити ці норми.

Відсилок до інших нормативно-правових актів, що в даному випадку, з огляду на банкетний характер ст.202 КУпАП, є обов`язковим, оскаржена постанова не містить.

Вказаним вище спростовується факт наявності в діях позивача описаного в оскарженій постанові складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210 КУпАП.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення вимог п. 33 положення «Про прикордонний режим», затвердженого Постановою КМУ від 27 липня 1998 № 1147 відповідними доказами.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

Висновки Верховного Суду є обов`язковими для застосування, а причини відступу від вказаних вище висновків судом не встановлені.

Отже, відповідачем в даному випадку не надано належних доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.202 КУпАП.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не було надано допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваного позивачем рішення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_1 загону Морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення РУМО № 280450 від 30.10.2024, складену командиром корабля Морської охорони 3 рангу спеціального призначення проекту «РРВ98МКІ» ВО-207 ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 202 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення відповідно до п.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого.2 ст. 202 КУпАП.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.С.Адамов