Справа № 320/22592/24
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Коренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства закордонних справ України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И Л А

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Міністерства закордонних справ України, в якій просив:

-визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у прийнятті у позивача заяви про видачу йому довідки, що підтверджує переслідування через політичні переконання громадянина російської федерації у країні його громадянської належності, яка подаватиметься ним для набуття громадянства України;

- зобов`язати відповідача прийняти у позивача заяву при видачу йому довідки, що підтверджує переслідування через політичні переконання громадянина російської федерації у країні його громадянської належності, яка подаватиметься ним для набуття громадянства України, передбачену Порядком оформлення та видачі Міністерством закордонних справ, дипломатичним представництвом чи консульською установою України довідки, що підтверджує переслідування через політичні переконання громадянина російської федерації у країні своєї громадянської належності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1130та здійснити її розгляд відповідно до вимог вказаного порядку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09.01.2020 позивач, будучи громадянином російської федерації, звернувся до Вознесенівського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України».

15.05.2020 позивачу було видано тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_1 , яке 11.08.2020 було замінене на тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_2 . Строк дії вказаних посвідчень - до 07.05.2022.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з воєнною агресією російської федерації проти України запроваджено воєнний стан.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про громадянство України», - іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

З 23.02.2022 посольство російської федерації в Україні припинило свою діяльність в Україні, що підтверджується інформацією на його офіційному сайті. В наслідок цієї обставини позивач був позбавлений можливості отримати документ, який підтверджує припинення його громадянства російської федерації через його відмову від цього громадянства для остаточного набуття громадянства України.

З 25.02.2022 позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 Сил територіальної оборони на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», захищаючи суверенітет України від воєнної агресії російської федерації.

З 13.07.2022 по 05.08.2022 позивач брав безпосередню участь у бойових діях, в наслідок чого отримав поранення і протягом тривалого часу перебував на стаціонарному лікуванні, 18.09.2023 отримав 3 групу інвалідності.

Позивача було нагороджено медаллю Міністра оборони України «За поранення» відповідно до наказу Міністра оборони України від 06.04.2024 №51, медаллю Православної церкви України «За жертовність і любов до України» відповідно до наказу Митрополита Київського і всієї України від 01.10.2022 №5549, нагрудним знаком «Ветеран війни» та кількома грамотами.

13.01.2023 позивач звернувся до УДМС України в Запорізькій області з листом, в якому висловлював прохання прийняти його декларацію про відмову від іноземного громадянства з огляду на неможливість отримання документу, який підтверджує припинення його громадянства російської федерації та проходження ним військової служби в ЗСУ, а також просив повідомити його про строки та порядок отримання громадянства України.

27.01.2023 УДМС України в Запорізькій області повідомило позивач листом відмовив позивачу у прийнятті зазначеної вище декларації.

Зазначена відмова була оскаржена позивачем до суду. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.05.2023 у справі №280/1155/23 позовні вимоги було задоволено частково, - дії УДМС України в Запорізькій області по відмові у прийнятті декларації визнані протиправними та зобов`язано УДМС України в Запорізькій області повторно розглянути питання щодо прийняття декларації від позивача. Рішення суду було мотивоване неможливість отримання позивачем документу припинення громадянства російської федерації з підстав, незалежних від позивача. Зазначене рішення набрало законної сили відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 21.11.2023.

Листом від 13.12.2023 УДМС України в Запорізькій області повторно відмовило у прийнятті декларації від позивача з підстав відсутності укладання контракту позивачем про проходження військової служби.

Вважаючи таку відмову невиконанням рішення суду від 09.05.2023 у справі №280/1155/23 позивач 27.12.2023 повторно звернувся до УДМС України в Запорізькій області з заявою про належне виконання рішення суду, вказавши на неможливість отримання позивачем з незалежних від нього обставин (відсутність повноваженого органу, який має такий документ видати) документу, який підтверджує припинення громадянства російської федерації.

Листом від 12.01.2024 УДМС України в Запорізькій області вказало, що з урахуванням його ситуації, позивач може розглядатись як особа, яка є громадянином держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом та зазнала переслідувань у країні своєї громадянської належності, тобто - у відмінному статусі іноземця, ніж первісно звертався позивач.

Також у листі від 12.01.2024 УДМС України в Запорізькій області роз`яснило, що належним документом, який підтверджує статус позивача, як іноземця, що зазнав переслідувань у країні своєї громадянської належності є довідка відділу громадянства Департаменту консульської служби МЗС України. Надання такої довідки уможливить прийняття УДМС України в Запорізькій області декларації позивача про відмову від громадянства російської федерації та завершення процедури оформлення громадянства України.

У січні 2024 позивач направив поштою Департаменту консульської служби МЗС України лист про видачу йому довідки про те, що позивач, який є громадянином російської федерації визнаною Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, зазнав (зазнає) у країні своєї громадянської належності переслідувань через політичні переконання, що виявились у здійсненні ним діяльності, спрямованої на захист національних інтересів України, яка подаватиметься ним для остаточного набуття громадянства України та отримання паспорту громадянина України.

Однак листом від 16.01.2024 Департамент консульської служби МЗС України повідомив позивача про повернення його документів, оскільки їх подача має здійснюватися особисто заявником.

У лютому 2024 позивач особисто звернувся до Департаменту консульської служби МЗС України з заявою та необхідним пакетом документів про видачу вищезазначеної довідки про переслідування.

Однак посадовими особами відповідача було відмовлено у прийнятті документів.

В подальшому представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом з проханням надати роз`яснення щодо порядку звернення позивача з заявою про видачу довідки про переслідування.

Листом від 25.03.2024 відповідач повідомив адвоката позивача про визначення понять «іноземець» та «тимчасове посвідчення громадянина України», як на обставину яка вказує на відсутність у позивача права на звернення за довідкою про переслідування.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність Міністерства закордонних справ звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки Україною в особі її державних органів, зокрема відповідача та УДМС, не створено умов для виконання Україною зобов`язання по наданню та захисту прав позивача саме як громадянина України, і позивач не може реалізувати в належній мірі свій статус громадянина України у правовідносинах, як з приватними особами, так і органами державної влади України чи інших держав, - то відповідач не може апелювати до цього статусу, як на обмеження для права на звернення як іноземця для отримання довідки про переслідування.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянтів безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 1 Закону № 2235-III декларація про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, - документ, у якому іноземець, який є громадянином держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та зазнав у країні своєї громадянської належності переслідувань, що підтверджується документом, передбаченим цим Законом, засвідчує свою відмову від громадянства держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом; документ, що підтверджує переслідування, - довідка Міністерства закордонних справ України, посольства чи консульської установи України, видана у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, про те, що іноземець, який є громадянином держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, зазнав у країні своєї громадянської належності переслідувань через політичні переконання, що виявилися у здійсненні ним діяльності, спрямованої на захист національних інтересів України.

Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 8 Закону № 2235-III для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) може бути подано іноземцем, його подружжям, які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування.

Пунктом 10-1 частини першої статті 25 Закону № 2235-III визначено, що МЗС України, посольства та консульські установи України видають у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, документ, що підтверджує переслідування іноземця.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1130 довідка видається громадянам російської федерації (далі - заявники) за місцем проживання заявника на території України або за місцем постійного проживання в іншій країні для оформлення в установленому порядку набуття громадянства України.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 1130 опрацювання клопотань заявників щодо видачі довідок здійснюється посадовими особами МЗС, дипломатичного представництва чи консульської установи України (далі - уповноважені особи).

Пунктом 5 Порядку № 1130 передбачено, що для оформлення та видачі довідки заявник, який проживає на території України на законних підставах, подає заяву МЗС за формою згідно з додатком 1.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1130 до заяви додаються:

1) одна кольорова фотокартка розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

2) копія паспортного документа;

3) копія документа, що підтверджує проживання в Україні на законних підставах або постійне проживання в іншій країні;

4) один з таких документів, що підтверджують факти наявності переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності:

документ, складений судовими/правоохоронними органами російської федерації;

документ, складений міжнародними судовими органами;

висновок міжнародних правозахисних організацій;

рішення суду України;

заяви, подані заявником або його законним представником до судових/правоохоронних органів російської федерації, міжнародних судових органів, що підтверджують/відображають факти переслідування або незаконного утримання з політичних мотивів проти України;

матеріали засобів масової інформації, що підтверджують громадську чи професійну діяльність заявника, спрямовану на підтримку України та її громадян у боротьбі з агресією російської федерації проти України;

матеріали, що підтверджують публічне засудження окупації Автономної Республіки Крим, дій російської федерації на території окремих районів Донецької та Луганської областей, що грубо порушують принципи та норми міжнародного права, або політики російської федерації, притягнення особи до юридичної відповідальності за такі дії тощо;

інші матеріали, які свідчать про підтримку України та її громадян у боротьбі з агресією російської федерації проти України.

Згідно з пунктами 7, 8 Порядку № 1130 документи, видані уповноваженими органами іноземної держави, повинні бути легалізовані, якщо інше не передбачено законом чи міжнародним договором України, та подані разом з нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. Подання заяви та документів здійснюється заявником особисто.

Судом першої інстанції встановлено, що у лютому 2024 року позивач особисто звернувся до Департаменту консульської служби МЗС України із заявою про видачу довідки, що підтверджує переслідування через політичні переконання громадянина російської федерації у країні своєї громадянської належності.

Пунктами 9, 10 Порядку № 1130 передбачено, що у день отримання заяви та документів, передбачених пунктом 6 цього Порядку, уповноважена особа здійснює їх перевірку на відповідність вимогам пункту 7 цього Порядку. У разі коли подані документи не відповідають вимогам пункту 7 цього Порядку, вони повертаються заявнику для усунення виявлених недоліків.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом з проханням надати роз`яснення щодо порядку звернення позивача з заявою про видачу довідки про переслідування.

Листом від 25.03.2024 відповідач повідомив адвоката позивача про визначення понять «іноземець» та «тимчасове посвідчення громадянина України», як на обставину яка вказує на відсутність у позивача права на звернення за довідкою про переслідування.

В судовому засіданні в суді першої інстанції представники відповідача також пояснили, що наявність навіть у позивача тимчасового посвідчення громадянина України, навіть з закінченим терміном дії вказує на наявність у позивача громадянства України, та унеможливлює звернення до відповідача як іноземця.

Однак колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України», - громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Статус громадянина України це не лише наявність певних документів, які засвідчують такий статус, але і створення умов, коли державні органи України забезпечують повний обсяг прав та їх захисту особі саме як громадянину України.

Натомість через завершення терміну тимчасового посвідчення громадянина України, неприйняття компетентними органами України декларації про відмову від громадянства російської федерації, неможливість оформлення паспорту громадянина України та поновлення тимчасового посвідчення громадянина України, - позивач позбавлений можливості користуватись правами та захистом прав саме як громадянин України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що, оскільки не створено умов для виконання Україною зобов`язання по наданню та захисту прав позивача саме як громадянина України, і позивач не може реалізувати в належній мірі свій статус громадянина України у правовідносинах, як з приватними особами, так і органами державної влади України чи інших держав, - то відповідач не може апелювати до цього статусу, як на обмеження для права на звернення як іноземця для отримання довідки про переслідування.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідаючи на питання суду представники відповідача визнали, що юридично позивач ще є громадянином російської федерації, а тому - відповідає в цій частині вимозі ч.2 Порядку№1130 щодо суб`єктів звернення і є іноземцем для цілей виконання цього підзаконного акта. При цьому суд звертає увагу, що чинним законодавством України не передбачено автоматичної втрати громадянства іншої держави, зокрема і громадянства російської федерації, у зв`язку з набуттям громадянства України.

Тому колегія суддів критично ставиться до доводів представників відповідача на спростування у позивача статусу «іноземця» в цілях застосування Порядку №1130 лише у зв`язку з наявністю документів у позивача, які підтверджують статус громадянства України та декларативною нормою ст.4 Конституції України щодо єдиного громадянства.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

При цьому, проаналізувавши вказані вище та всі інші доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.

Також, аналізуючи всі доводи учасників справи, судова колегія приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства закордонних справ України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко

А.Ю. Кучма

Повне судове рішення складено « 05» березня 2025 року.