Справа № 214/9047/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 214/9047/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Харківській області на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 30.12.2024 ( суддя Ковтун Н.Г.) в адміністративній справі №214/9047/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого не а автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого не а автоматичному режимі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.10.2024 о 09,59 год. у . Харків пр. Льва Ландау, 27 інспектор 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старший лейтенант поліції Яковенко О.А. відносно ОСОБА_1 виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі серії FНА №3191591 про те, що 04.10.2024 о 09-45 год. у м. Харкові по пр. Льва Ландау, 27, водій керуючи т/з Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 в межах населеного пункту рухався зі швидкістю 83 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 33 км/год. швидкість руху вимірювалася приладом TruCam Тс000709, чим порушив п. 12.4 ПДР, чим скоїв право рушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. У ході розмови з інспектором Закорка С.О. повідомив, що не порушував ПДР, що йому необхідна правова допомога, а також що не було відповідних знаків щодо відеофіксації, що інспектор не має права тримати прилад TruCam у руках і відеозаписами із стільникового телефону iPhone 13, номер НОМЕР_2 , який належить Закорку С.О. та додається до даної позовної заяви. На усні пояснення Закорка С.О. інспектор не звернув уваги та пояснив, що має всі необхідні документи, які надають право використовувати прилад TruCam у руках та у подальшому склав оскаржувану постанову. ОСОБА_1 заперечує існування події адміністративного правопорушення та свою вину, вважає, що постанова серія FНА №3191591 від 04.10.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав. Вказана постанова винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а саме без всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, при відсутності достатніх доказів. Зокрема інспектор поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не надав можливості надати докази, що підтверджують відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Окрім того, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним дорожнім знаком про здійснення відеофіксації, а інформація про змонтовану розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксації повинна бути розміщена на видному місці. Зазначає, що відповідно до п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год. Як було зазначено у оскаржуваній постанові вказано, що швидкість автомобіля під керуванням ОСОБА_1 вимірювалась приладом TruCam. Прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», в якій зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичного фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху. Відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати в іншій спосіб, зокрема тримати в руках. Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним законом про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлене ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці. Інспектор не надав ОСОБА_1 доказів, що лазерний вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70, а навпаки переконував, що має право користуватися приладом TruCam у ручному режимі. Позивач заперечує обставини, зазначені у даній постанові, вважає їх такими, що не відповідають дійсності, посилаючись на те, що він не вчиняв інкриміноване йому адміністративне правопорушення, в ході розгляду справи заперечував свою вину, просив інспектора надати докази вчинення правопорушення, однак інспектором докази надані не були, після чого безпідставно склав постанову. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 30.12.2024 позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Управління патрульної поліції в Харківській області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, апелянт наполягає, що ним надані докази руху транспортного засобу позивач у населеному з перевищенням дозволеної швидкості та докази дотримання процедури накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

Відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії FНА №3191591 від 04.10.2024, складеної інспектором 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області ст. лейтенантом поліції Яковенко О.А. відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за те, що 04.10.2024 о 09-45 год. у м. Харкові по пр. Льва Ландау, 27, водій керуючи т/з Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 в межах населеного пункту рухався зі швидкістю 83 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 33 км/год. швидкість руху вимірювалася приладом TruCam Тс000709, чим порушив п. 12.4 ПДР, чим скоїв право рушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач, не погодившись з діями відповідача, звернувся до суду із вказаним позовом.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення виходить з наступного.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно частини 1 статті 1 Закону України Про Національну поліцію, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 14 Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

У відповідності до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують вказані вище Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У пункті 12.4. ПДР України установлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як встановлено судом першої інстанції, достатніх доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем, під час розгляду справи у суді першої інстанції, не надано.

Відповідачем надано копію відео фіксації. Однак, при дослідженні відеозапису з нагрудного відеореєстратора, поданого відповідачем до відзиву, судом встановлено, що на відеозаписі не зафіксовано момент зупинки транспортного засобу, лише розмову працівників поліції та позивача при безпосередньому розгляді адміністративних матеріалів. Факту правопорушення такий відеозапис також не містить.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Однак, з оглянутого судом відеозапису, не вбачається процедури розгляду поліцейським факту виявленого правопорушення щодо позивача. Також на даному відеозаписі відсутні відомості щодо роз`яснення позивачу як особі, що притягується до адміністративної відповідальності, прав передбачених ст.268 КУпАП, в тому числі права на захист.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Колегія суддів зауважує, що працівником поліції поверхнево проведено розгляд справи, зокрема не встановлено дійсних обставин справи та не роз`яснено належним чином позивачу права.

Варто зазначити, що принцип презумпції невинуватості полягає у тому, що саме поліцейський має довести скоєння адміністративного правопорушення. Водій не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Всі дії працівників поліції мають відповідати вимогам законодавства, так як докази, отримані незаконним шляхом, не мають юридичної сили.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не надано об`єктивних і беззаперечних доказів, які б підтверджували наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та приписи чинного законодавства, висновки суду першої інстанції про задоволення позову є правомірними, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанцій, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Щодо інших доводів скаржника, зазначених у апеляційній скарзі, колегія суддів, згідно ч. 2 ст. 6 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 30.12.2024 в адміністративній справі №214/9047/24 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова