Справа № 340/8360/24
Суддя: А.В. САГУН
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/8360/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Прогрес до Новомиргородської міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення 41 сесії восьмого скликання Новомиргородської міської ради № 1228 від 01 листопада 2024 року Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки ТОВ Прогрес;

- зобов`язати Новомиргородську міську раду на найближчій сесії або протягом місяця після набрання законної сили рішенням суду повторно розглянути заяву (клопотання) Товариства з обмеженою відповідальністю Прогрес від 05 жовтня 2023 року № 83, згідно якої ТОВ ПРОГРЕС просило надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оренду на 7 років, згідно доданої схеми місця розташування, орієнтовною площею 2,5 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка була отримана Новомиргородською міською радою 05.10.2023 року, з урахуванням висновків суду, та прийняти законне та обґрунтоване рішення, яким надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оренду на 7 років, згідно доданої схеми місця розташування, орієнтовною площею 2,5 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

В обґрунтування вимог представником позивача зазначено, що оскаржене рішення відповідача є протиправним оскільки законодавство України не містить таких підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування, як перевищення мінімального терміну оренди (7 років) терміну дії права на користування нерухомим майном, яке розташовано на земельній ділянці.

Представником відповідача відзив на позовну заяву не подано.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у спразі № 340/3789/24 від 30.09.2024 ( а.с.47-49), 01 листопада 2024 року на 41 сесії 8 скликання Новомиргородської міської ради прийнято рішення № 1228 «Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки ТОВ «Прогрес»» ( а.с.50).

Підставою для відмови визначено те, що в зв`язку з невідповідністю вимогам закону та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (частина 15 статті 123 Земельного кодексу України): мінімальний термін оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (7 років) перевищує термін дії правд ТОВ «Прогрес» на користування нерухомим майном, яке розташовано на земельній ділянці відповідно до Договору оренди майна від 15 червня 2006 року (зі змінами та доповненнями) укладеного Спілкою співвласників майна колишнього КСП «Прогрес», дія якого закінчується 15 червня 2026 року (стаття 19 Закону України «Про оренду землі», стаття 93 Земельного кодексу України»).

Позивач вважаючи вказане рішення протиправним звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження землею врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі - ЗК України) та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповіді до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 116 ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно частини 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Положеннями статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що саме на пленарних засіданнях органом місцевого самоврядування вирішуються питання щодо земельних відносин.

За наслідком розгляду клопотання (заяви) про затвердження розробленої документації із землеустрою обов`язковим є прийняття рішення про його затвердження або рішення про відмову у затвердженні такої документації, яке приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Так, предметом спору у справі є рішення № 1228 від 01 листопада 2024 року Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки ТОВ Прогрес відповідно до змісту якого міська рада вирішила відмовити в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки в зв`язку з невідповідністю вимогам закону та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (частина 15 статті 123 Земельного кодексу України): мінімальний термін оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (7 років) перевищує термін дії правд ТОВ «Прогрес» на користування нерухомим майном, яке розташовано на земельній ділянці відповідно до Договору оренди майна від 15 червня 2006 року (зі змінами та доповненнями) укладеного Спілкою співвласників майна колишнього КСП «Прогрес», дія якого закінчується 15 червня 2026 року (стаття 19 Закону України «Про оренду землі», стаття 93 Земельного кодексу України»)

Водночас, суд звертає увагу на те, що особливості надання дозволу на розробку документації із землеустрою визначено статтею 123 ЗК України.

Відповідно до п.1 ч.3 статті 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає заяву і дає дозвіл на розроблення документації із землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, у випадку відмови у затвердженні проекту землеустрою таке рішення має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою, відповідач зазначив, що мінімальний термін оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (7 років) перевищує термін дії правд ТОВ «Прогрес» на користування нерухомим майном, яке розташовано на земельній ділянці відповідно до Договору оренди майна від 15 червня 2006 року (зі змінами та доповненнями) укладеного Спілкою співвласників майна колишнього КСП «Прогрес», дія якого закінчується 15 червня 2026 року (стаття 19 Закону України «Про оренду землі», стаття 93 Земельного кодексу України»)

При цьому, як зазначалось вище, підставою для відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, відповідач на стадії надання дозволу, досліджуючи договір оренди позивача, фактично вийшов за межі частини 3 статті 123 ЗК України

Крім того, суд принагідно зазначає, що позиція Великої Палати ВС (постанова від 04 грудня 2018 року у справі №910/18560/16 (провадження №12-143гс18): чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Тож, оскільки відповідачем не доведено законність підстави для відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою, наведеної у рішенні Новомиргородської міської ради, тому суд прийшов до висновку, що вказане рішення як індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень є протиправним та підлягає скасуванню, а позов у цій частині вимог слід задовольнити.

Вирішуючи похідну позовну вимогу про зобов`язання відповідача на найближчій сесії або протягом місяця після набрання законної сили рішенням суду повторно розглянути заяву (клопотання) Товариства з обмеженою відповідальністю Прогрес від 05 жовтня 2023 року № 83, згідно якої ТОВ ПРОГРЕС просило надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оренду на 7 років, згідно доданої схеми місця розташування, орієнтовною площею 2,5 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка була отримана Новомиргородською міською радою 05.10.2023 року, з урахуванням висновків суду, та прийняти законне та обґрунтоване рішення, яким надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оренду на 7 років, згідно доданої схеми місця розташування, орієнтовною площею 2,5 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, суд виходить з того, що відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Надання дозволу без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

За правилами частини четвертої статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем такої перевірки, як умови затвердження проекту землеустрою органом місцевого самоврядування розпорядником земель комунальної власності - та безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність, тому у задоволенні позову про зобов`язання відповідача прийняти таке рішення суд відмовляє.

Водночас, з`ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов до висновку, що з огляду на визнання протиправним рішення Новомиргородської міської ради № 1228 від 01 листопада 2024 року, належним способом захисту та відновлення прав позивача у даній справі буде зобов`язання відповідача на найближчій сесії після набрання законної сили рішенням суду повторно розглянути заяву (клопотання) Товариства з обмеженою відповідальністю Прогрес від 05 жовтня 2023 року № 83, згідно якої ТОВ ПРОГРЕС просило надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оренду на 7 років, згідно доданої схеми місця розташування, орієнтовною площею 2,5 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка була отримана Новомиргородською міською радою 05.10.2023 року, з урахуванням висновків суду

При повторному розгляді цього питання відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, скасоване судом.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на вказане, сума судового збору в розмірі 3 028,00 грн. ( а.с.53), підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Представником позивача подано клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача у розмірі 10 000 грн. До клопотання додано копію акту приймання передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги, яка підлягає сплаті Клієнтом, відповідно до змісту якого адвокатом було проведено наступні роботи та/або надано послуги: підготовка позовної заяви (5 000 грн); супровід судової справи у Кіровоградському окружному адміністративному суді ( 5000 грн).

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Відповідно до частин 1-5 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у випадку доведення здійснення витрат, пов`язаних з розглядом саме цієї справи та враховуючи принцип співмірності здійснених витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Надаючи оцінку обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, суд зазначає, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн не відповідає складності справи, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягу наданих адвокатом послуг.

Так, справа, що розглядається, є незначної складності, її розгляд проведений судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).

Враховуючи усталену судову практику з розгляду та вирішення аналогічних спорів, адвокат не мав витрачати значного часу для аналізу чинного законодавства, збору та підготовки документів, необхідних для складання позовної заяви; у матеріалах справи відсутні будь-які дані про збір адвокатом додаткових доказів, необхідних для розгляду та вирішення справи, витребування ним документів, складання адвокатських запитів, тощо.

Таким чином, оцінивши обставини цієї справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про доцільність стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі в розмірі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Прогрес (вул. Центральна, 125, с. Турія, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 26011, ) до Новомиргородської міської ради (вул. Соборності, буд. 227/7, м. Новомиргород, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 26000, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 41 сесії восьмого скликання Новомиргородської міської ради № 1228 від 01 листопада 2024 року Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки ТОВ Прогрес.

Зобов`язати Новомиргородську міську раду на найближчій сесії, після набрання законної сили рішенням суду, повторно розглянути заяву (клопотання) Товариства з обмеженою відповідальністю Прогрес від 05 жовтня 2023 року № 83, згідно якої ТОВ ПРОГРЕС просило надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оренду на 7 років, згідно доданої схеми місця розташування, орієнтовною площею 2,5 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новомиргородської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка була отримана Новомиргородською міською радою 05.10.2023 року, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» () понесені судові витрати на оплату судового збору в сумі 1 514 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Новомиргородської міської ради ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду А.В. САГУН