Справа № 380/26232/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/26232/23 пров. № А/857/1394/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітмар» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року (судді Кравціва О.Р., ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/26232/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітмар» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним, скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Вітмар» звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.08.2023 №18042/13-01-07-10.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітмар» подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує, що разом за період вересень-грудень 2022 року нерезидентом Bilaal General Trading Co в погашення дебіторської заборгованості за експортним контрактом від 27.02.2018 №1DJ/18 на валютний рахунок ТОВ «ВІТМАР» було перераховано 75 363,00 євро. Таким чином, станом на 29.12.2022 арифметично за вказаним експортним контрактом та за даними бухгалтерського обліку ТОВ «ВІТМАР» мала місце кредиторська заборгованість в сумі 48,99 євро, що зазначено в наданій для перевірки картці по субрахунку 362 за період січень-грудень 2022 року по контрагенту Bilaal General Trading Co. Також наголошує, що у всіх шести випадках надходження валютних коштів на валютний рахунок ТОВ «ВІТМАР» (про які було зазначено в акті перевірки), для ідентифікації валютної операції ТОВ «ВІТМАР» в день надходження валютної виручки скеровувались в установу банку листи-уточнення щодо зарахування валютної виручки як оплати/передоплати за контрактом №1DJ/18 від 27.02.2018 і копії відповідних листів були долучені позивачем до заперечення на акт перевірки. Сторонами договору не узгоджувались додаткові вимоги щодо зазначення у графі «Призначення платежу» платіжного доручення спеціальних умов призначення платежу, а зазначення в платіжному дорученні посилання на контракт №1DJ/18 від 27.02.2018 надає можливість ідентифікувати, що платіж контрагентом був сплачений на виконання умов цього договору та є підтвердженням оплати за товар, що постачається згідно з контрактом №1DJ/18 від 27.02.2018.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представники позивача Пилипяк О.П., Марич В.Є. апеляційну скаргу підтримали з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник відповідача Мерза Д.С. проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ТзОВ «Вітмар» зареєстроване як юридична особа 23.05.2011, податковий номер платника податків: 37740773; основний вид економічної діяльності: 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами.

Головним управлінням ДПС у Львівській області здійснено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог валютного законодавства щодо зовнішньоекономічних контрактів від 27.02.2018 №1DJ/18, від 07.04.2021 №1LB/21 (експортні) та від 18.01.2022 №18/01-2022 (імпортний).

За результатами проведеної перевірки складено акт №10705/13-01-04-07/43440447 від 28.04.2023 в якому зафіксовано порушення позивачем встановлених Національним банком України граничних строків розрахунків з контрагентами-нерезидентами, що спричинило порушення вимог частин 2 та 3 статті 13 Закону України Про валюту і валютні операції, з урахуванням вимог пунктів 142, 144 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Правління Національного банку України від 04.04.2022 №68, від 07.06.2022 №113, від 07.07.2022 №142).

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у Львівській області прийняло податкове-повідомлення рішення форми С №18042/13-01-07-10 від 09.08.2023.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач під час здійснення перевірки та прийняття оскарженого податного повідомлення-рішення діяв в межах та в спосіб передбачений законодавством.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень

Статтею 5 Посадкового кодексу України (далі - ПК України) унормовано, що поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до підпункту 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.

Підпунктами 20.1.4, 20.1.19, 20.1.34 п.20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи. звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини;

Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до норм статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Слід також зазначити, що відповідно до пунктів 112.1, 112.2 та 112.7 статті 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення.

Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.

Разом з цим, судова колегія звертає увагу на те, що пунктом 112.8. статті 112 ПК України визначено обставини, які звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Такими обставинами, відповідно до підпункту 112.8.9. пункту 112.8 статті 112 ПК України, зокрема є: вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору).

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.04.1991 №959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність» (далі - Закон №959-ХІІ) господарська діяльність будь-яка діяльність, в тому числі підприємницька, пов`язана з виробництвом і обміном матеріальних та нематеріальних благ, що виступають у формі товару.

Зовнішньоекономічна діяльність - діяльність суб`єктів господарської діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності, а також діяльність державних замовників з оборонного замовлення у випадках, визначених законами України, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.

Закон України «Про валюту та валютні операції» від 21.06.2018 № 2473-VIII (далі - Закон № 2473-VIII) визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №2473-VIII: валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак: а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта; б) торгівля валютними цінностями; в) транскордонний переказ валютних цінностей та транскордонне переміщення валютних цінностей; Валютне регулювання - діяльність Національного банку України та в установлених цим Законом випадках Кабінету Міністрів України, спрямована на регламентацію здійснення валютних операцій суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами; валютний нагляд - система заходів, спрямованих на забезпечення дотримання суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами валютного законодавства. резиденти: а) фізичні особи (громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання на території України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за межами України; б) фізичні особи - підприємці, зареєстровані згідно із законодавством України; в) юридичні особи та інші суб`єкти господарювання з місцезнаходженням на території України, які здійснюють свою діяльність відповідно до законодавства України; г) дипломатичні, консульські, торговельні та інші офіційні представництва України за кордоном, що мають імунітет і дипломатичні привілеї, а також філії та представництва підприємств і організацій України за кордоном, що не здійснюють підприємницької діяльності відповідно до законодавства України; ґ) відокремлені підрозділи юридичних осіб, зазначених в підпункті «б» пункту 8 частини першої цієї статті, а саме філії, представництва, відділення або інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи та здійснюють підприємницьку діяльність від імені юридичної особи на території України.

Частиною 1 статті 3 Закону № 2473-VIII встановлено, що відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Стаття 11 Закону №2473-VIII, визначає, що валютний нагляд в Україні здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду.

Валютний нагляд здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду з метою встановлення відповідності здійснюваних валютних операцій валютному законодавству з урахуванням ризик-орієнтованого підходу.

Валютний нагляд відповідно до частини другої цієї статті здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду без втручання у відповідні валютні операції та діяльність суб`єктів таких операцій, крім випадків запобігання агентами валютного нагляду проведенню валютних операцій, що не відповідають вимогам валютного законодавства.

Органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства.

Приписами статті 13 Закону №2473-VIII, унормовано, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Національний банк України має право встановлювати мінімальні граничні суми операцій з експорту та імпорту товарів, на які поширюються встановлені відповідно до цього Закону граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).

Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

У разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.

Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).

Частиною 8 статті 13 Закону №2473-VIII, визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.

Статтею 44 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 №679-XIV визначено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні валютного законодавства. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та нагляду належать, зокрема, видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.

У той же час, пунктом 14-2 постанови Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», передбачено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.

Закон України від 16.01.2020 № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», серед усього іншого, повністю змінив правовий підхід до розуміння «пені» та її ролі в системі фінансової відповідальності платників податків.

Законом України від 16.01.2020 № 466-ІХ, крім іншого, внесено зміни до підпунктів 14.1.39, 14.1.162 пункту 14.1 статті 14, статті 111 ПК України відповідно до пункту 2 розділу ІІ Закону України від 16.01.2020 № 466-ІХ вказані зміни набули чинності з 01.01.2021.

Підпункт 14.1.39 ПК України визначає, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Підпункт 14.1.162 ПК України, передбачає, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (до 01.01.2021, підпункт 14.1.162 визначав, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки).

Абзац 2 пункту 111.2 статті 111 ПК України, визначає, що фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

В останньому випадку «пеня» стала різновидом фінансової відповідальності, за порушення інших законів, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Звертаємо увагу на тому, що до 01.01.2021 (до набрання чинності Законом України від 16.01.2020 № 466-ІХ) дана норма була відсутня в ПК України.

За правилами підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Із аналізу наведених норм видно, що пеня, є формою фінансовою відповідальності платника податків за порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого здійснюють контролюючі органи. Крім того, пеня є грошовим зобов`язанням платника податків, яке визначається (нараховується) контролюючим органом у випадку встановлення порушень іншого законодавства, контроль за дотриманням якого здійснюють контролюючі органи і застосовується в порядку, який передбачений для податкових повідомлень-рішень.

Отже, пеня, як форма фінансової відповідальності платника податків (резидента) за порушення валютного законодавства нараховується у розмірі, що передбачений Законом України «Про валюту і валютні операції», а застосовується в порядку, що визначений Податковим кодексом України.

Судом встановлено на підставі матеріалів справи, що 27.02.2018 між ТзОВ «ВІТМАР» (Продавець) та фірмою Bilaal General Trading Co (Покупець) було укладено Контракт №1DJ/18, відповідно до умов якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця товари, визначені пунктом 1.2. цього Контракту, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

На виконання вимог укладеного Контракту ТОВ «ВІТМАР» здійснено, поставки/експортні відвантаження товару (пиломатеріали обрізні ялицеві, УКТЗЕД ): 01.07.2022 згідно МД №UA209110/2022/002983 на суму 15 726 євро; 04.07.2022 згідно МД №UA209110/2022/002993 на суму 15744 євро; 18.07.2022 згідно МД №UA209110/2022/003316 на суму 15102 євро; 18.07.2022 згідно МД №UA209110/2022/003320 на суму 16170 євро; 11.08.2022 згідно МД №UA209110/2022/003781 на суму 15 282 євро.

Відповідно до Акту перевірки контролюючим органом вказано, що згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ «ВІТМАР» станом на 04.07.2022 по контракту від 27.02.2018 №1DJ/18, укладеним із нерезидентом «Bilaal General Trading Co» мала місце дебіторська заборгованість в сумі 28760,01 євро, яка виникла за підсумком двох експортних відвантажень товару (пиломатеріали обрізні ялицеві, УКТЗЕД ), здійснених ТОВ «ВІТМАР» 01.07.2022 (МД №UA2/002983) та 04.07.2022 (МД №UA209110/3). В подальшому ТОВ «ВІТМАР» було здійснено ще три відвантаження товару (пиломатеріали обрізні ялицеві, УКТЗЕД ), здійснених 18.07.2022 (МД №UA209110/2022/003316), 18.07.2022 (МД №UA209110/2022/003320) та 11.08.2022 (МД №UA209110/2022/003781) на загальну суму 46 554,0 євро. Таким чином, станом на 11.08.2022 за експортним контрактом від 27.02.2018 №1DJ/18, укладеним із нерезидентом «Bilaal General Trading Co», за даними бухгалтерського обліку ТОВ «ВІТМАР» дебіторська заборгованість складала в сумі 75 314,01 євро.

Граничний строк надходження валютної виручки за експортним відвантаженням від 18.07.2022 - 13.01.2023, за експортним відвантаженням від 11.08.2022 - 06.02.2023.

Також в погашення дебіторської заборгованості за експортним контрактом від 27.02.2018 №1DJ/18 нерезидентом Bilaal General Trading Co було перераховано кошти на валютний рахунок ТОВ «ВІТМАР» відповідно до наступних платіжних інструкцій та банківських виписок: від 21.09.2022 в сумі 10000,00 євро, від 28.09.2022 в сумі 6500,00 євро, від 14.12.2022 в сумі 16500,00 євро, від 14.12.2022 в сумі 16500,00 євро, від 21.12.2022 в сумі 16500,00 євро та від 29.12.2022 в сумі 9363,00 євро.

Отже, разом за період вересень-грудень 2022 року нерезидентом Bilaal General Trading Co в погашення дебіторської заборгованості за експортним контрактом від 27.02.2018 №1DJ/18 на валютний рахунок ТОВ «ВІТМАР» було перераховано 75 363,00 євро.

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами апелянта, що не спростував відповідач, що станом на 29.12.2022 за Контрактом №1DJ/18 та за даними бухгалтерського обліку ТОВ «ВІТМАР» мала місце кредиторська заборгованість в сумі 48,99 євро, що зазначено в наданій для перевірки картці по субрахунку 362 за період січень-грудень 2022 року по контрагенту Bilaal General Trading Co.

Вказане підтверджується направлення Листів уточнення на адресу Департаменту валютного контролю АТ КБ ПРИВАТБАНК.

Відповідач вважає щодо незавершених розрахунків (на дату завершення перевірки 12.07.2023) за експортним контрактом від 27.02.2018 №1DJ/18 з нерезидентом Bilaal General Trading Co, що ґрунтується на відсутності платіжних документів з призначенням платежу (графа 70 платіжних інструкцій (SWIFT повідомлень МТ103): контракт від 27.02.2018 №1DJ/18, інвойси від 08.07.2022 №1DJ/18-28Ter; від 11.08.2022 №1DJ/18-30Kho.

Як вказано в акті перевірки, якщо в призначенні вхідного платежу (поле 70) не вказано номер і дату контракту, необхідно в день надходження надати через систему StarAccess або до обслуговуючого відділення лист з уточненням призначення платежу на ім`я начальника відділення в довільній формі, в якому потрібно зазначити номер та дату договору, інвойсу (рахунку) та інші документи, згідно з якими надійшли кошти по платежу.

Згідно з умовами контракту від 27.02.2018 за №1DJ/18 предметом договору є зобов`язання продавця передати у власність покупця товари, визначені в пункті 1.2. контракту, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Найменування, порода, походження, розміри, вологість, сортність, одиниці вимірювання, його співвідношення, а також вимоги до товару, що підлягають поставці за цим контрактом, зазначаються у специфікаціях (додатки до контракту), підписаних обома сторонами, що є невід?ємною частиною контракту (пункт 1.2.).

Платежі за поставлений товар здійснюються в ЄВРО шляхом банківського переказу за кожну партію на банківський рахунок продавця, вказаного в контракті (пункту 6.1.). Платежі здійснюються шляхом 100% передоплати вартості партії товарів що підлягає поставці, після підтвердження наміру прийняти товар покупцем та надсиланні продавцем рахунку-фактури, або в тижневий термін після моменту митного оформлення товару ( пункту 6.2.). За попередньою домовленістю, покупець може здійснити авансовий платіж на рахунок продавця в сумі не більшій десятикратної вартості мінімальної партії товару (пункт 6.3.). Днем оплати є день зарахування коштів на банківський рахунок продавця (пункт 6.5.). Покупець повідомляє продавця про здійснення платежу протягом дня, з моменту здійснення платежу, надсилаючи підтвердження платежу електронною поштою на адресу продавця вказану в контракті (пункт 6.6.).

Колегія суддів враховує, що сторонами договору не узгоджувались додаткові вимоги щодо зазначення у графі «Призначення платежу» платіжного доручення спеціальних умов призначення платежу, а зазначення в платіжному дорученні посилання на контракт №1DJ/18 від 27.02.2018 надає можливість ідентифікувати, що платіж контрагентом був сплачений на виконання умов цього договору та є підтвердженням оплати за товар, що постачається згідно з контрактом №1DJ/18 від 27.02.2018.

Відповідно до п.32 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно- правових актів Національного банку України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №216 від 28.07.2008, обов`язковими при заповненні реквізитів «Призначення платежу» є посилання на договір або документ, на виконання якого від нерезидента-платника надійшли кошти в іноземній валюті.

Також, ТОВ «ВІТМАР» було направлено запит в АТ КБ «Приватбанк» від 13.07.2023 №2023/07-04, для підтвердження відсутності порушення законодавчо встановлених строків розрахунків за експортними операціями по контрагенту Bilaal General Trading Co за експортним контрактом №1DJ/18 від 27.02.2018.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 16.07.2023 №20.1.0.0.0/7-20230716/110 підтверджено, що станом на 16.07.2023 по клієнту ТОВ «ВІТМАР» () відсутні порушення законодавчо встановлених строків розрахунків за операціями за експортним контрактом №1DT/18 від 27.02.2018, який знаходиться на валютному контролі в АТ КБ Приватбанк. Номер контракту №1DJ/18 від 27.02.2018 найменування нерезидента Bilaal General Trading Co (аркуш справи 10).

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 73 КАС України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що Головним управлінням ДПС у Львівській області не доведено наявності підстав для застосування штрафних санкцій у формі пені до ТзОВ «Вітмар» за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності за контрактом від 27.02.2018 №1DJ/18 з нерезидентом Bilaal General Trading Co в сумі 31452,00 євро, тому податкове повідомлення-рішення від 09.08.2023 №18042/13-01-07-10 слід визнати протиправним та скасувати, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, відтак оскаржене рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям нового рішення та задоволення позовних вимог, з наведених вище підстав, тому вимоги апеляційної скарги необхідно задовольнити.

Щодо стягнення судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 7906,22 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 11859,34 грн.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору. Отже, враховуючи обсяг наданих послуг адвокатом в суді першої інстанції виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір витрат підлягає стягненню в розмірі 6000 грн., який був заявлений в суді першої інстанції, а враховуючи задоволення апеляційної скарги та позовних вимог, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітмар» задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі №380/26232/23 скасувати та ухвалити нове, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітмар» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним, скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 09.08.2023 №18042/13-01-07-10.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітмар» () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області () 19765,57 (дев`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн. 57 коп. понесених витрат по сплаті судового збору та 6000 (шість тисяч) грн. понесених витрат на правову допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено і підписано 03.03.2025