Справа № 300/1586/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/1586/24 пров. № А/857/15433/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року (суддя Остап`юк С.В., ухвалене в м. Івано-Франківську) у справі № 300/1586/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

05.03.2024 ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплати середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 55 912 гривень.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Військова частина НОМЕР_1 , подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі №440/6856/22.

Розглянувши вказане клопотання, апеляційний суд дійшов висновку, що таке задоволенню не підлягає, оскільки станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом, у справі №440/6856/22 Верховним Судом прийнято судове рішення, яке набрало законної сили.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 проходила військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 , та наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) за № 46-РС від 11.12.2023 старшого солдата ОСОБА_1 звільнено у відставку за підпунктом б пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Також, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) за № 359 від 11.12.2023 старшого солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 13.12.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, підставами звернення позивача до суду із заявленими позовними вимогами є не проведення своєчасного розрахунку при звільненні, а саме грошової компенсації вартості неотриманого речового майна за період з 13.12.2023 до 29.02.2024.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-XII).

Разом з тим, Законом № 2011-XII правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статтей 116-117 Кодексу законів про працю України.

Слід зазначити, що стаття 116 Кодексу законів про працю України визначає строки розрахунку при звільненні, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Як вірно вказав суд першої інстанції, у пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі №4-рп/2012 визначено, що всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Апеляційний суд зазначає, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Зважаючи на викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Як вірно встановив суд першої інстанції, позивача з 11.12.2023 звільнено з військової служби та з 13.12.2023 виключено зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення,

Разом з тим, фактичний повний розрахунок щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації вартості неотриманого речового майна здійснено 29.02.2024, що підтверджується відомостями банківської установи Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк.

Слід зазначити, що відповідач не заперечує щодо несвоєчасної виплати позивачу саме грошової компенсації вартості неотриманого речового майна за період з 13.12.2023 до 29.02.2024, а також щодо дати такої виплати, будь-яких спростувань з цього приводу не зазначив.

Зважаючи на викладене та оскільки відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, зокрема, своєчасно не виплачено грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

При цьому, стаття 117 Кодексу законів про працю України діє з 19 липня 2022 року у редакції, викладеній згідно із Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин за № 2352-ІХ від 01.07.2022, згідно якої час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Верховний Суд, у постанові за № 440/8467/23 від 25.04.2024, дійшов висновку що, період з 19 липня 2022 року регулюється вже чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативно правового регулювання спірних правовідносин. Аналогічний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22, від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22.

Окрім цього, у постанові за № 440/8467/23 від 25.04.2024 Верховний Суд, переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій діяли правильно, коли для належного і ефективного способу захисту позивача вважали за необхідне визначити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню. Проте така сума визначена судами без урахування наведеного, тобто як із застосуванням принципу співмірності, так і зі зменшенням періоду виплати до шести місяців, у зв`язку з чим висновки судів щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню, є помилковими.

Разом з тим, у постанові за № 440/8467/23 від 25.04.2024 Верховний Суд зазначив, що у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Зважаючи на викладене та враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду за № 440/8467/23 від 25.04.2024, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що, оскільки, законодавець обмежив виплату середнього заробітку шістьма місяцями, то в цій справі не підлягає застосуванню принцип співмірності щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Пунктами 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Як вже було зазначено, 13.12.2023 позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , виплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно під час проходження військової служби здійснена відповідачем 29.02.2024, строк затримання розрахунку складає 77 календарних днів.

Згідно Довідки-розрахунку щодо нарахованого грошового забезпечення позивача за період з січня 2016 року до 13.12.2023, розмір грошового забезпечення позивача у жовтні 2023 року складав 22 147, 32 гривень, у листопаді 2023 року 22 147, 32 гривень. Кількість календарних днів у жовтні, листопаді 2023 року становить 61 день, а відтак середньоденне грошове забезпечення позивача становить 726, 14 гривень (44 294, 64 гривень (грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням) / 61 день).

Відтак, середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за речове майно при звільненні позивача складає 55 912, 78 гривень (77 календарних днів х 726, 14 одноденний заробіток).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що є протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні грошової компенсації вартості за неотримане речове майно під час проходження військової служби, а тому для відновлення захисту прав позивача суд першої інстанції вірно зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 55 912, 78 гривень.

Зважаючи на викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року у справі №300/1586/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга