Справа № 138/15/25
Суддя: Холодова Т. Ю.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 138/15/25
Провадження №:2-а/138/12/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі головуючого судді Холодової Т.Ю., розглянувши в письмовому провадженні без виклику сторін матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Господарець А.А. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області через підсистему «Електронний суд» з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 597 від 16.07.2024 та закриття провадження у справі. Позовні вимоги мотивовано тим, що приймаючи спірну постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 виходив з того, що позивач ОСОБА_1 у 2018 році закінчила Вінницький медичний університет ім. М.І. Пирогова, здобула кваліфікацію: освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліст, спеціальність «Лікувальна справа», професійна кваліфікація - лікар, що підтверджується дипломом спеціаліста НОМЕР_1 від 27.06.2018. За висновком ВЛК від 09.07.2024 позивач придатна до військової служби за станом здоров`я. Відповідачем зазначено, що згідно ч.11 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції станом на 2018 жінки, які мають фах, поріднений з відповідною військово-обліковою спеціальністю, визначеною в переліку, затвердженому КМУ та придатні до проходження військової служби за станом здоров`я, віком та сімейним станом, беруться на військовий облік військовозобов`язаних. Зазначаючи, що позивачка не перебувала на військовому обліку за місцем проживання/перебування відповідач дійшов до висновку, що ОСОБА_1 винна в порушенні п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджено постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, у зв`язку з чим її притягнуто до адміністративної відповідальності, яка передбачена ч.3 ст.210 КУпАП.

Ознайомившись з мотивами та доводами які покладені в основу оскаржуваної постанови позивач не погоджується з нею. Вважає постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 № 597 від 16.07.2024 протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що на момент закінчення навчання позивача у 2018 році остання мала обов`язок стати на військовий облік, однак строк виконання такого обов`язку законодавством визначений не був. Лише 19.05.2024, оскільки набув чинності Закон України № 3696-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» було визначено такий 60-денний строк. У вказаний строк, а саме 09.07.2024 позивач самостійно з`явилась до відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою оновлення військово-облікових даних, подала відповідні документи та 09.07.2024 була взята на військовий облік, що підтверджується військово-обліковим документом позивача № 7 від 31.07.2024.

Представник позивача також зазначає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на відносини, які виникли до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність. Отже в поведінці позивача немає ні події, ні складу адміністративного правопорушення, за яке позивача піддано адміністративному стягненню. Вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону та не підтверджує наявність адміністративного правопорушення, тому просить постанову скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Також ставить питання про стягнення з відповідача судових витрат, в тому числі витрат на професійну правову допомогу у сумі 5000 грн.

Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.01.2025 позивачу поновлено строк на звернення до суду із позовною заявою, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувано, у строк 5 днів з дня отримання копії ухвали, від відповідача матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_1 .

Позивач та її представник, належним чином повідомлені про розгляд даної адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавав.

Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження разом з позовом та доданими до нього документами 17.01.2025. Вказаною ухвалою суду відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов та витребувано матеріали адміністративної справи відносно позивача, однак правом подання відзиву відповідач не скористався, також вимоги ухвали в частині витребування доказів не виконав. Будь-яких заяв, клопотань та заперечень суду не подав.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Зі змісту оскаржуваної постанови № 597 від 16.07.2024 року винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП за наступних обставин: ОСОБА_1 у 2018 році закінчила Вінницький медичний університет ім. М.І. Пироговао здобула кваліфікацію: освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліст, спеціальність «Лікувальна справа», професійна кваліфікація - лікар, що підтверджується дипломом спеціаліста НОМЕР_1 від 27.06.2018. За висновком ВЛК від 09.07.2024 позивач придатна до військової служби за станом здоров`я. Також у постанові зазначено, що згідно ч. 11 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції станом на 2018 жінки, які мають фах, поріднений з відповідною військово-обліковою спеціальністю, визначеною в переліку, затвердженому КМУ та придатні до проходження військової служби за станом здоров`я, віком та сімейним станом, беруться на військовий облік військовозобов`язаних. Отже, ОСОБА_1 після здобуття медичної спеціальності в 2018 році мала обов`язок стати на військовий облік військовозобов`язаного, проте в порушення п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 №1487 ОСОБА_1 не перебувала на військовому обліку за своїм зареєстрованим місцем проживання/перебування. За порушення правил військового обліку передбачена адміністративна відповідальність за ст. 210 КУпАП, але оскільки правопорушення є триваючим та вчинювалося і в особливий період, що діє в Україні ще з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», то ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Враховуючи, що ОСОБА_1 скоїла адміністративне правопорушення, що передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, на неї накладено штраф у розмірі 17000 грн.

Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За приписами ст.77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.

Відповідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Частиною 2 статті 37 Закону України №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції станом на час здобуття позивачем медичної спеціальності 27.06.2018) передбачено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають жінки, які належать до категорій, зазначених у частині одинадцятій статті 1 цього Закону.

Відповідно до ч. 11 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" жінки, які мають фах, споріднений з відповідною військово-обліковою спеціальністю, визначеною в переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, та придатні до проходження військової служби за станом здоров`я, віком та сімейним станом, беруться на військовий облік військовозобов`язаних., підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних.

Однак, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" до 19.05.2024 не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обліку. Проте з 19.05.2024 в Законі №2232-ХІІ діє положення ч. 10 ст. 1, якими визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до положень ст. 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

19.05.2024 набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст.210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Після оприлюднення Указу Президента України від 24.02.2024 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», тому особливий період. Отже, до 19.05.2024 норми ч.3 ст.210 КУпАП не існувало.

Тобто, з 19.05.2024 встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає адміністративну відповідальність за невиконання цих правил.

Згідно зі ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). За ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

В цій же справі судом встановлено, що позивач, в якої ще у 2018 році виник обов`язок стати на військовий облік як жінка, що придатна до проходження військової служби за станом здоров`я та віком і закінчили заклади професійної (професійно-технічної), фахової передвищої або вищої освіти та здобула медичну спеціальність. Однак, не було визначено строків виконання цього обов`язку в законі.

З 19.05.2024 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму ч.3 ст.210 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за невиконання цих правил.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 не могла вчинити адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП з 2018 року, оскільки зміни до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та норма ч.3 ст.210 КУпАП введені в дію лише 19.05.2024, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку.

Таким чином, притягнення ОСОБА_1 16 липня 2024 року до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, в тому числі зважаючи на виконання нею обов`язку, встановленого ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією військово-облікового документу позивача № 7 від 31.07.2024, згідно якого позивач взята на військовий облік 09.07.2024, неможливе, оскільки закон, який погіршує становище, не має ретроспективної дії, а позивач в повній мірі виконала вимоги вказаного закону.

Суд наголошує, що згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що в ході розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного вище, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 139 КАС України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, суд вважає, що за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 слід стягнути суму судового збору за подання позовної заяви в сумі 605,60 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги..

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин шостої та сьомої статті 134 КАС України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Одночасно розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 7 ст. 139 КАС України).

Разом з тим, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

З матеріалів доданих до справи вбачається, що 30.12.2024 позивач та адвокат Господарець А.А. уклали договір про надання правової допомоги № 31, відповідно до умов якого адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання правової допомоги у готуванні та поданні позовної заяви про оскарження я постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а клієнт зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати гонорар адвоката (основний і додатковий) та фактичні витрати, пов`язані з виконанням адвокатом договору.

Відповідно до п. 3.1., 3.3. договору, отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару, розмір якого та порядок оплати визначається сторонами у додатку № 1 до цього договору.

Згідно додатку № 1 до вказаного договору, визначено орієнтовний обсяг послуг, що має виконати адвокат під час надання правової допомоги та ціна, яку клієнт зобов`язаний буде сплатити, згідно якого позивачу надано такі послуги: аналіз НПА та судової практики щодо питання (2 години) 2000 грн.; позовна заява (2 години) 2000 грн.; участь у судових засіданнях (1 година) 1000 грн., а усього 5000 грн.

На підтвердження сплати позивачем гонорару адвоката у сумі 5000,00 грн. додано копію платіжної інструкції № 0.0..1 від 30.12.2024.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Таким чином, вирішуючи за заявою сторони судового процесу питання про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи витрати, які позивач просить стягнути з відповідача, суд зазначає, що справа стосується оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, тобто є справою незначної складності, яка розглядається судом у спрощеному позовному провадженні.

Окрім цього, суд зауважує, що підготовка та ведення даної справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи, в тому числі і на велику кількість часу на ознайомлення з матеріалами справи, подання письмових заяв з процесуальних питань, а розгляд справи відбувався у письмовому провадженні, тобто представник позивача участь в судових засіданнях не брала.

При цьому суд враховує, що спірні правовідносини не потребують застосування великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів. Також, подана до суду представником позивача позовна заяви не містить жодного посилання на судову практику, що може свідчити про підготовку документа високої складності.

Також в матеріалах справи відсутні докази звернення представника позивача з запитами до інших органів з метою отримання доказової бази, витребування та вивчення документів, їх аналіз, а також збір інформації щодо предмета спору.

Виходячи із конкретних обставин справи, суд зважаючи на те, що адвокат вправі самостійно визначатися зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту, однак, оцінивши у сукупності обставини справи та відповідність заявлених до стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку відшкодувати відповідачу 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з засад ч. 5 ст. 134 КАС України.

Керуючись ст. 77, 134 ч. 5, 139 ч. 1, 241-246, 286 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі задовольнити повністю.

Скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_4 № 597 від 16 липня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Закрити провадження в адміністративній справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Господарець Анна Анатоіївна, місце знаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце знаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя: Т.Ю. Холодова