Справа № 160/29190/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач-2), в якій позивач просить:
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо виплати не у повному розмірі грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 11.01.2022 включно;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 , вчинити дії щодо перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення за 2020 2022 роки), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2020 рік - 2102,00 грн., на 2021 рік - 2270,00 грн. на 2022 рік - 2481,00 грн. та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти за період з 01.01.2020 по 11.01.2022 включно;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 сплатити на користь ОСОБА_1 недоплачені протягом 2020 2022 років суми грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2020 рік - 2102,00 грн. та на 2021 рік - 2270,00 грн. та на 2022 рік - 2481,00 грн. з врахуванням вже сплаченого грошового забезпечення;
-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 25.12.2017 по 11.01.2022 включно;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 25.12.2017 по 11.01.2022 включно.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 25.12.2017 по 11.01.2022, яка підпорядкована військовій частині НОМЕР_2 та знаходиться на її фінансовому забезпеченні. У період проходження служби відповідачами А4291 невірно обраховувався розмір посадового окладу та оклад за військовим званням. Позивач вказує на те, що відповідно до пункту 4 Постанови №704 в редакції Постанови №103 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Водночас, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, тобто скасовано зміни, внесені до пункту 4 Постанови № 704. Таким чином, з 29.01.2020 для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу має застосовуватись розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. З огляду на викладене, вважає, що має право на перерахунок та виплату грошового забезпечення з 01.01.2020 по 11.01.2022 із врахуванням встановленого на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки вказане обчислення приводить до збільшення розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, а у зв`язку із зміною в розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням. Крім того, позивач зазначає, що йому не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 25.12.2017 по 11.01.2022. Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Цією ж ухвалою витребувано у відповідача-1 Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) відомості щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 25.12.2017 по 11.01.2022 включно.
Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідачем-2 подано відзив на позовну заяву, в якому не визнає позовних вимог та вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. У позовній заяві позивач зазначає, що він з 25.12.2017 по 11.01.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка підпорядкована військовій частині НОМЕР_2 та знаходиться на її фінансовому забезпеченні. Військова частина НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 , тобто виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 проводиться військовою частиною НОМЕР_2 на підставі наказів, виданих командиром військової частини НОМЕР_1 та відповідних платіжних документів, підготовлених військовою частиною НОМЕР_1 . Проте, військова частина НОМЕР_1 є окремим суб`єктом владних повноважень, який був уповноважений на нарахування позивачу грошового забезпечення. Таким чином, військова частина НОМЕР_1 нараховувала позивачу грошове забезпечення, оскільки позивач знаходився у штаті цієї військової частини, а військова частина НОМЕР_2 перераховувала позивачу нараховане військовою частиною НОМЕР_1 грошове забезпечення. Щодо предмету спору. Початком виникнення спірних правовідносин є 01.01.2020, станом на яке пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» було викладене в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.». Водночас, як вбачається зі змісту постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 суд постановив визнати протиправним та скасувати пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Водночас, ОСОБА_1 у за період з 01.01.2020 по 11.01.2022 був діючим військовослужбовцем ЗСУ та не був на той час пенсіонером силової структури. На переконання вфідповідача-2, зміни до постанови Кабінету Міністрів України, внесені пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 стосуються виключно перерахунку пенсій пенсіонерів Збройних Сил України, інших військових формувань. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 (набрала чинності 20.05.2023) скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Таким чином, лише 20 травня 2023 року норма пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 втратила чинність. Враховуючи, викладене, відповідач-2 вважає, що позовні вимоги безпідставні та просить відмовити у їх задоволенні.
Відповідач-1 у поданому відзиві на позовну заяву не погоджується із заявленими позовними вимогами з наступного. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2017 за №427 ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , прийняв посаду та приступив до виконання службових обов`язків. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2022 за №6 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту та виключено зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення, в тому числі з грошового забезпечення. Пунктом 4 Постанови №704 встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються, виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. В свою чергу, відповідно до п. 4 Постанови № 704 в редакціях до 20.05.2023 встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14, чим і керувалося командування військової частини під час встановлення окладу за військове звання та посадового окладу позивачу. В Постанові КМУ №704 не зазначено жодної вимоги в частині необхідності застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, як вказує позивач, тому йому рахунок проводився без застосування прожиткового мінімуму, так, як прожитковий мінімум немає ніякого відношення в даній ситуації. Щодо порядку обчислення суми індексації за період з 25.12.2017 по 11.01.2022 відповідачем-1 зазначено, що виплата індексація грошового забезпечення законами про Державний бюджет на 2016, 2017 та 2018 (в частині виплат за 1 півріччя 2018 року) не передбачалась. Крім того, наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ з 01.01.2016 по листопад 2018 року у Міністерства оборони України не було. Військова частина НОМЕР_1 повністю фінансується з Державного бюджету України, джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та проведення індексації є виключно Державний бюджет України. Отже, при нарахуванні грошового забезпечення позивачу Військова частина НОМЕР_1 діяла в межах чинного законодавства.
До відзиву відповідачем долучено витребувані ухвалою суду докази.
Позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзиви.
Військовою частиною НОМЕР_2 подано клопотання про зупинення провадження у справі, яке залишено судом без задоволення за відсутності підстав, визначених частиною першою та другою статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; має статус учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_5 ).
Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2016 №9, старшого солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 07 грудня 2016 року № 278-РС на посаду стрільця помічника гранатометника гірсько-штурмової роти, який прибув із військової частини польова пошта НОМЕР_6 АДРЕСА_2 , з 20 грудня 2016 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №47 від 03.03.2017, старшого солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом, стрільця-помічника гранатометника гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 березня 2017 року №11-РС за пунктом «ж» частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу (які вислужили строк військової служби за контрактом, на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону) вважати таким, що справи та посаду здав 04 березня 2017 року, виключено зі списків особового складу частини та з всіх видів забезпечення, в тому числі з грошового забезпечення з 04 березня 2017 року і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2017 №427, старшого солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 грудня 2017 року №123-РС на посаду стрільця помічника гранатометника гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 25 грудня 2017 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2018 №263, військовослужбовця військової служби за контрактом в Збройних Силах України, старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця помічника гранатометника 2 гірсько-штурмового відділення 3 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13 червня 2018 року №45-РС за пунктом «ж» частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу (які вислужили строк військової служби за контрактом, на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону) вважати таким, що справи та посаду здав 25 червня 2018 року, виключено зі списків особового складу частини та з всіх видів забезпечення, в тому числі з грошового забезпечення 25 червня 2018 року і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2018 №353, старшого солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13 жовтня 2018 року №101-РС, на посаду гранатометника 3 гірсько-штурмового відділення 3 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 13 жовтня 2018 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення і визнано таким, що з 13 жовтня 2018 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з 5 тарифним розрядом, посадовий оклад 2820 гривень на місяць, шпк «солдат».
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2019 №208, військовослужбовця військової служби за контрактом в Збройних Силах України старшого солдата ОСОБА_1 , гранатометника 3 гірсько-штурмового відділення 3 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08 квітня 2019 року №37-РС, визнано таким, що справи та посаду здав 12 квітня 2019 року, виключено зі списків особового складу частини та з всіх видів забезпечення, в тому числі з грошового забезпечення 12 квітня 2019 року і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2019 №483, старшого солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 05 грудня 2019 року №123-РС, на посаду гранатометника 2 гірсько-штурмового відділення 2 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_4 , вважати таким, що з 05 грудня 2019 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з 5 тарифним розрядом, посадовий оклад 2820 гривень на місяць, шпк «солдат».
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2020 №317, військовослужбовця військової служби за контрактом в Збройних Силах України, старшого солдата ОСОБА_1 , гранатометника 2 гірсько-штурмового відділення 2 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 від «21» травня 2020 року №22-РС, визнано таким, що справи та посаду здав 02 червня 2020 року, виключено зі списків особового складу частини та з всіх видів забезпечення, в тому числі з грошового забезпечення 02 червня 2020 року і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2021 №6, старшого солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 11 січня 2021 року № 4-РС на посаду гранатометника 3 гірсько-штурмового відділення 1 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_6 , визнано таким, що з 11 січня 2021 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з 5 тарифним розрядом, посадовий оклад 2820 гривень на місяць, шик «солдат».
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2022 №6, військовослужбовця військової служби за контрактом в Збройних Силах України, старшого солдата ОСОБА_1 , гранатометника 3 гірсько-штурмового відділення, 1 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у запас наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11 січня 2022 року №5-РС, визнано таким, що справи та посаду здав 11 січня 2022 року, виключено зі списків особового складу частини та з всіх видів забезпечення, в тому числі з грошового забезпечення 11 січня 2022 року і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Представник адвокат Марина А.О. звернулась Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 із заявами вих.№17/03/24 від 17.03.2024 та вих.№23/09/24 від 23.09.2024 в інтересах позивача про виплату належного грошового забезпечення та надання документів, які направлені відповідачам засобами поштового зв`язку.
Матеріали справи не містять надання відповідачами відповіді на зазначені звернення представника позивача.
На вимогу суду відповідачем-1 надані картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2016 2022 роки.
Відповідно до карток особового рахунку військовослужбовця, у період з грудень 2016 по березень 2017 рр. індексація грошового забезпечення 0,00грн., у період з грудень 2017 по червень 2018 рр. індексація грошового забезпечення 0,00грн., у період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року індексація грошового забезпечення нарахована та виплачена в таких розмірах: в жовтні 2018 року 0,00 грн., в листопаді 2018 року 71,08 грн., в грудні 2018 року 0,00 грн., в січні 2019 року 142,16 грн., лютий 2019 року 134,47 грн., березень 2019 року 53,79 грн., квітень 2019 року 0,00 грн.; у період з грудень 2019 року по червень 2020 року індексація грошового забезпечення нарахована та виплачена в таких розмірах: грудень 2019 року 180,05 грн.; січень 2020 року 216,51грн., лютий 2020 року 216,51грн., березень 2020 року 216,51грн., квітень 2020 року 216,51грн., травень 2020 року 216,51грн., травень 2020 року 202,53грн., червень 2020 року 36,09грн.; за період з січень 2021 року по січень 2022 року індексація грошового забезпечення нарахована та виплачена в таких розмірах: січень 2021 року 224,51грн., лютий 2021 року 331,42грн., березень 2021 року 331,42грн., квітень 2021 року 331,42грн., травень 2021 року 331,42грн., червень 2021 року 331,42грн., липень 2021 року 331,42грн., серпень 2021 року 540,03грн., вересень 2021 року 540,03грн., жовтень 2021 року 540,03грн., листопад 2021 року 540,03грн., грудень 2021 року 563,19грн., січень 2022 року 199,84грн.
Згідно з карткою особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_7 (№2209 від 16.11.2024) у період з січень по червень 2020 року посадовий оклад позивача становить 2820,00 грн., оклад за військовим званням 600,00 грн., надбавка за вислугу років 1026,00 грн.
Згідно з карткою особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_8 (№2210 від 16.11.2024) у період з січень 2021 року по січень 2022 року посадовий оклад позивача становить 2820,00 грн., оклад за військовим званням 600,00 грн., надбавка за вислугу років 1026,00 грн.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо не застосування при обчисленні грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 11.01.2022 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, а також щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 25.12.2017 по 11.01.2022, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XI).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XI військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Спеціальним законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 20ІІ-XII (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до положень статті 1-2 вказаного Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Щодо індексації грошового забезпечення.
Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно зі статтею 18 Закону України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Частинами першою, другою статті 19 Закону №2017-ІІІ передбачено, що виключно законами України визначаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; величина порогу індексації грошових доходів громадян; пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 1 Закону 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
За змістом частини першої статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (частина п`ята статті 2 Закону № 1282-ХІІ).
Частиною шостою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно із статтею 3 Закону №1282-ХІІ індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
При цьому, відповідно до визначення, яке міститься в абзаці 3 статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №1282-XII (зі змінами, внесеними Законом України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.2016) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 - 101 відсоток).
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Згідно з частинами першою, другою статті 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини другої статті 6 Закону №1282-ХІІ порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
З метою реалізації Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінетом Міністрів України постановою від 17.07.2003 № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Пунктом 2 Порядку №1078 визначено чіткий перелік видів грошових доходів громадян, що підлягають індексації, до яких віднесено грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
За змістом пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Відповідно до пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету; 6) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (застосовується з 01.12.2015).
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.
Відповідно до даних Державної служби статистики України індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) у 2015 році (грудень до грудня попереднього року) становив 143,3 %; у 2016 році (грудень до грудня попереднього року) становив 112,4 %; у 2017 році (грудень до грудня попереднього року) становив 113,7 %; у 2018 році (грудень до грудня попереднього року) становив 109,8 %.
За вказаних обставин, грошове забезпечення позивача у спірних правовідносинах підлягало обов`язковій індексації відповідно до норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», оскільки величина індексу споживчих цін за цей період перевищила поріг індексації, який з 01 січня 2016 установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 101 відсоток).
Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.07.2019 у справі №240/4911/18, від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право такого військовослужбовця отримати індексацію грошового забезпечення.
Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (постанова Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №206/4411/16-а).
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачами, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 20.12.2016 по 04.03.2017, з 25.12.2017 по 25.06.2018, з 13.10.2018 по 12.04.2019, з 05.12.2019 по 02.06.2020, з 11.01.2021 по 11.01.2022.
У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за час служби в Військовій частині НОМЕР_1 з 25.12.2017 по 11.01.2022.
Щодо періоду з 25.12.2017 по 25.06.2018.
Згідно із картками особового рахунку військовослужбовця військовослужбовцю індексація грошового забезпечення за період 2017- червень 2018 рр. становила 0,00грн.
При цьому, заперечуючи проти цих позовних вимог, відповідачем вказано, що індексація грошового забезпечення позивачу не проводилася через відсутність бюджетного фінансування на ці цілі, крім того відповідно до роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 №248/3/9/2 індексація грошового забезпечення не нараховується до окремого роз`яснення, відповідно до листа Мінсоцполітики від 09.06.2016 №252/10/136-16 нарахування індексації грошових доходів населення, у тому числі грошового забезпечення, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.
Суд не враховує посилання відповідача на роз`яснення Міністерства оборони України та Мінсоцполітики в якості підстави для не виплати індексації у спірний період, оскільки подібні роз`яснення мають інформаційний характер та не є нормативно-правовими актами.
Посилання ж відповідача на відсутність коштів для виплати індексації не приймаються судом, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Суд також не погоджується з доводами відповідача про те, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах наявних фінансових ресурсів бюджетів на відповідний рік, як на підтвердження правомірності своїх дій по не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення, оскільки невиплата індексації є обмеженням її права на оплату праці та не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету.
Європейський Суд з прав людини у справі «Кечко проти України» з цього приводу зазначив, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Таким чином, вказані відповідачем обставини не звільняють відповідача від обов`язку проведення індексації грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.
Щодо визначення базового місяця індексації при врегулюванні спірних правовідносин суд зазначає наступне.
З 01.12.2015 положення Порядку № 1078 діють із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».
За змістом пояснюючої записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 метою цього акту є внесення змін до умов оплати праці працівників установ, закладів, організацій окремих галузей бюджетної сфери, органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, а також забезпечення єдиного підходу до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників.
У зв`язку з цим указаною постановою удосконалено механізм проведення індексації доходів громадян, у тому числі з урахуванням періодів підвищення заробітної плати працівників (зокрема, пункт 5 викладено у новій редакції). Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну «базовий місяць» на «місяць підвищення доходу», ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення.
На відміну від правил визначення «базового місяця» (яким вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати) та який визначався у разі, коли збільшувалася заробітна плата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати), «місяцем підвищення доходу» є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і визначається він тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). При цьому, за новими правилами зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу) не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.
Термін «підвищення тарифних ставок (окладів)» для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.
Якщо точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) для проведення індексації за попереднім механізмом визначався базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю чи 100%, обчислення ІСЦ розпочиналося із місяця, наступного за базовим, а нарахування індексації провадилося з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини третя і четверта статті 4 Закону № 1282-ХІІ), то зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, передбачали здійснення обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.
Отже, з 01.12.2015 відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.
Задля досягнення поставленої мети (зміна механізму проведення індексації, який передбачав індивідуальний підхід для кожного окремого працівника, та перехід до механізму, який би забезпечував єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників) пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 постановлено міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 01.12.2015 розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
За рахунок цього мала б «обнулитися» індексація минулих років, розмір якої зростав внаслідок довготривалого не підвищення доходу працівників, а тому абзацом 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 передбачено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку № 1078, який уже діяв із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, та передбачав єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників (з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник).
Разом з тим, якщо на виконання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 працівникам інших галузей бюджетної сфери були підвищені оклади, то військовослужбовцям оклади в грудні 2015 року не підвищувалися, а тому січень 2016 року не став для останніх «місяцем підвищення тарифних ставок (окладів)» для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013).
Із обсягу встановлених у цій справі обставин слідує, що станом на грудень 2015 року розмір посадових окладів військовослужбовців визначався Постановою №1294, яка була чинною з 01.01.2008 та діяла до 01.03.2018, тобто до набрання чинності Постановою № 704, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013), тобто з 01.12.2015 є січень 2008 року.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.03.2023 у справі № 380/1730/22.
Тож, неврахування під час розрахунку індексації грошового забезпечення в якості місяця підвищення доходів січня 2008 року з 01.12.2015 і до дати наступного підвищення тарифної ставки (посадового окладу) є протиправним.
За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог та встановлених обставин, суд вважає за необхідне з урахуванням частини другої статті 9 КАС України визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо ненарахування і невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 25.12.2017 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року, як місяця підвищення тарифної ставки (окладу) для обчислення індексації, а за період з 01.03.2018 по 25.06.2018 із врахуванням березня 2018 року, як місяця підвищення тарифної ставки (окладу) для обчислення індексації, а також зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 25.12.2017 по 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, за період з 01.03.2018 по 25.06.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, з урахуванням висновків суду.
Щодо інших спірних періодів нарахування індексації, суд зазначає, що позивач не перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 26.06.2018 по 12.10.2018, з 13.04.2019 по 04.12.2019, з 03.06.2020 по 10.01.2021, тож обов`язок нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за вказані періоди у відповідача-1 відсутній, тому позовні вимоги в цій частині безпідставні та задоволенню не підлягають.
Щодо періодів служби з 13.10.2018 по 12.04.2019, з 05.12.2019 по 02.06.2020 та з 11.01.2021 по 11.01.2022, то в ці періоди індексація нараховувалась та виплачувалась в таких розмірах: в листопаді 2018 року 71,08 грн., в грудні 2018 року 0,00 грн., в січні 2019 року 142,16 грн., лютий 2019 року 134,47 грн., березень 2019 року 53,79 грн., квітень 2019 року 0,00 грн.; грудень 2019 року 180,05 грн.; січень 2020 року 216,51грн., лютий 2020 року 216,51грн., березень 2020 року 216,51грн., квітень 2020 року 216,51грн., травень 2020 року 216,51грн., травень 2020 року 202,53грн., червень 2020 року 36,09грн.; січень 2021 року 224,51грн., лютий 2021 року 331,42грн., березень 2021 року 331,42грн., квітень 2021 року 331,42грн., травень 2021 року 331,42грн., червень 2021 року 331,42грн., липень 2021 року 331,42грн., серпень 2021 року 540,03грн., вересень 2021 року 540,03грн., жовтень 2021 року 540,03грн., листопад 2021 року 540,03грн., грудень 2021 року 563,19грн., січень 2022 року 199,84грн., тож доводи позивача про невиплату індексації грошового забезпечення за вказаний період служби безпідставні та спростовуються матеріалами справи.
Суд зазначає, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, поточної та індексації-різниці.
Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01 січня 2016 року встановлений у розмірі 103% (абз. 2 п. 1-1, абз. 6 п. 5 Порядку №1078).
Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100% (абз. абз. 2, 5 п. 4 Порядку № 1078).
Позивач не заперечує і не оспорює тих обставин, що індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації у жовтні 2018 року, був опублікований Держстатом у листопаді 2018 року, тому у позивача виникло право на поточну індексацію в разі отримання грошового забезпечення, яка фактично і виплачена.
Щодо «фіксованої» суми індексації, то слід зазначити, що у період існування спірних правовідносин (з 13.10.2018 по 12.04.2019, з 05.12.2019 по 02.06.2020 та з 11.01.2021 по 11.01.2022) Закон № 1282-XII і Порядок № 1078 такого поняття не містили. Вказаний термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації. Проте, Постановою № 1013 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01.12.2015 у ньому, як і в цілому Порядку №1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.
Між тим, з 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації - різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4, 5 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 01.12.2015 до 01.04.2021, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абзац 5).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації - різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Як зазначалось судом, Постановою № 704 (у редакції постанови КМУ від 21.02.2018 №103), яка набрала чинності з 01.03.2018, затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 військовослужбовець має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
У цих справах Верховний Суд внаслідок системного і цільового способу тлумачення абзаців 3, 4 Порядку № 1078 дійшов висновку, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу військовослужбовця відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання індексації - різниці, а якщо так, то у якій сумі.
Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Верховний Суд зазначив, що для їхнього застосування суд повинен встановити:
розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А);
суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації - різниці до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів) або до дати звільнення зі служби.
У такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації - різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Як вбачається з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2018 №353, від 12.04.2019 №208, від 05.12.2019 №483, від 05.06.2020 №317, від 11.01.2021 №6, від 11.01.2022 №6 та карток особового рахунку військовослужбовця за 2018-2022 рр., позивач з 13.10.2018 по 12.04.2019, з 05.12.2019 по 02.06.2020 та з 11.01.2021 по 11.01.2022 обіймав посаду гранатометника з посадовим окладом 2820,00грн. При цьому, ані посадовий оклад, ані тарифний розряд посадою не змінювався.
Суд зазначає, що визначальним для обчислення індексації-різниці є встановлення моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник, а не індивідуального збільшення посадового окладу працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок.
Натомість за обставин цієї справи посадовий оклад позивача за посадою гранатометника з 13.10.2018 по 12.04.2019, з 05.12.2019 по 02.06.2020 та з 11.01.2021 по 11.01.2022 внаслідок законодавчих змін не підвищувався та визначався Постановою № 704, яка вже діяла на момент призначення позивача на посаду.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що у позивача не виникло права для нарахування й виплати індексації-різниці відповідно до приписів абзаців 4, 5, 6 Порядку № 1078 з 13.10.2018 по 12.04.2019, з 05.12.2019 по 02.06.2020 та з 11.01.2021 по 11.01.2022, тому в цій частині позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.
Подібний підхід до правозастосування наведений Верховним Судом в постанові від 04.04.2024 у справі №160/2481/23, який враховується судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.
Щодо не застосування при обчисленні грошового забезпечення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Відповідно до частини другої - третьої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
З 01.01.2008 розміри грошового забезпечення військовослужбовців були установлені постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
30.08.2017 з питання визначення розмірів грошового забезпечення військовослужбовців Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років.
Згідно з пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України №704 (у первинній редакції від 30.08.2017), ця постанова набирає чинності 01 січня 2018 року.
Пунктом 4 Постанови №704 було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також, додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Отже, Урядом України було запроваджено дві розрахункові величини обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
21.02.2018 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), яка набрала чинності 24.02.2018.
Пунктом 6 Постанови №103 були внесені зміни до ряду постанов Кабінету Міністрів України, в тому числі до Постанови №704 були внесені чергові зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту було перенесено на 01.03.2018.
Крім цьому, пунктом 6 Постанови №103 внесено зміни до пункту 4 Постанови №704, який викладено в наступній редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
При цьому, суд звертає увагу на те, що зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 до Постанови № 704 не вносилися.
Отже, згідно із пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції Постанови №103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, був розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 року, тоді як згідно з примітками до вказаних додатків розрахунковою величиною визначено відсотковий показник від розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Водночас, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» були внесені зміни.
Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, зміни до пункту 4 Постанови №704, внесені пунктом 6 Постанови №103, з 29.01.2020 не підлягають застосуванню.
За таких обставин, з 29.01.2020 відновлена юридична дія пункту 4 постанови КМУ 704 у первісній редакції, що передбачає визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Тобто, з 29.01.2020 відновлена дія пункту 4 постанови КМУ №704 у редакції, яка запроваджувала у якості однієї із величин алгоритму розрахунку показника окладу за посадою - мінімальний розмір заробітної плати.
Проте, визнання Шостим апеляційним адміністративним судом протиправним та скасування пункту 6 Постанови №103 не впливає на застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII, пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Пункт 3 розділу ІІ Закону від 06.12.2016 року №1774-VIII є чинним.
Суд звертає увагу, що під час розв`язання правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ та пунктом 4 Постанови №704, у редакції до внесення змін Постановою №103, перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.
З огляду на викладене, враховуючи що норма пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 постанови КМ України № 704, суд приходить до висновку, що обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу не проводиться із використанням величини мінімальної заробітної плати.
Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, спірні відносини у якій є тотожними цьому спору, зауважив, що на момент набрання чинності постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 цієї постанови було викладено в редакції змін, передбачених пунктом 6 постанови № 103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Тобто, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Водночас, Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (надалі - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
У свою чергу, базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Разом з цим, Верховний Суд наголосив на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294-IX), Закон № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (далі - Закон 1082-IX), Закон України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (далі Закон № 1928-IX) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема, грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на 2020 2022 рр., відповідно, не містять.
Тобто, положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).
З огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Законам України № 1082-IX, № 1928-IX із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , зокрема, у періоді з 05.12.2019 по 02.06.2020, з 11.01.2021 по 11.01.2022 на посаді гранатометника, шпш «старший солдат».
Наказом Міністерства оброни України від 07 вересня 2020 року №317 затверджено Перелік штатних посад рядового, сержантського і старшинського складу та відповідних їм військових звань і тарифних розрядів посад, відповідно якої посада «гранатометник» відповідає тарифному розряду 5.
Згідно із тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів осіб рядового і начальницького складу Додатку 1 до постанови КМУ від 30.08.2017 №704, тарифному розряду - 5 відповідає тарифний коефіцієнт 1,6.
Додатком 14 до постанови КМУ від 30.08.2017 №704 визначено схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, відповідно до якої військовому званню «старший солдат» відповідає тарифний коефіцієнт 0,34.
Відповідно до карток особового рахунку військовослужбовця за 2020-2022 роки, посадовий оклад позивача становив 2820,00 грн., оклад за військовим званням 600,00 грн.
Отже, починаючи з 29.01.2020 по 02.06.2020 та з 11.01.2021 по 11.01.2022, відповідач застосовував при обчисленні посадового окладу (2820,00грн. (1,6х1762,00грн.) та окладу за військовим званням позивача (600,00грн. (0,34х1762,00грн.) таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а не станом на 01.01.2020, на 01.01.2021 та на 01.01.2022 на відповідно.
За таких обставин, суд вважає, що відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача з 29.01.2020 по 02.06.2020 та з 11.01.2021 по 11.01.2022 такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, діяв протиправно.
Вказана правова позиція суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 та від 12 вересня 2022 року у справі № 500/1813/21, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин.
При цьому, відзив відповідача не містить обґрунтувань правомірності нарахування позивачу грошового забезпечення у спірний період (з 29.01.2020 по 02.06.2020 та з 11.01.2021 по 11.01.2022) із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, окрім ствердження заперечення проти задоволення позову.
За викладених обставин, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у незастосуванні при обчисленні та виплаті позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 02.06.2020 та з 11.01.2021 по 11.01.2022 з урахуванням посадового окладу та окладу за званням, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
При цьому, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів застосувати при обчисленні та виплаті позивачу грошового забезпечення за періоди з 03.06.2020 по 10.01.2021 з урахуванням посадового окладу та окладу за званням, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у вказаний період.
Щодо позовних вимог в частині обрахунку щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення протягом спірного періоду.
Відповідно до частини другої - третьої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Відповідно до пункту 1 Розділу IV Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням.
Згідно із пунктом 1 Розділу VI Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків.
Військовослужбовцям, які мають присвоєну в установленому порядку класну кваліфікацію, займають посади і виконують службові обов`язки за спеціальністю, щомісяця виплачується надбавка за кваліфікацію у відсотках посадового окладу (пункт 1 Розділу VIII Порядку №260).
Виплата надбавки військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних об`єктів передбачена Розділом ХІ Порядку №260.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 Розділу ХІ Порядку №260 військовослужбовцям, яким надано доступ до державної таємниці та які виконують службові обов`язки в умовах режимних обмежень у зв`язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці відповідно до функціональних обов`язків, займаються розробкою, виготовленням, обліком, зберіганням і використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці, виплачується надбавка до посадових окладів. Розмір надбавки військовослужбовцям (крім військовослужбовців режимно-секретних органів), які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється у відсотках до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації.
За змістом пункту 2 Розділу XVI «Преміювання» Порядку №260, розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.
Отже, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, надбавка військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних об`єктів, надбавка за класну кваліфікацію та премія вираховується у відсотковому співвідношенні до посадового окладу та окладу за військовим званням.
З карток особового рахунку військовослужбовця за 2020 2022 роки вбачається, що позивачу за період січень-червень 2020 року, січень 2021 року січень 2022 року нараховано та виплачено надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження служби та премію.
З огляду на викладене, а також встановлену судом протиправність застосування відповідачем при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача з 29.01.2020 по 02.06.2020 та з 11.01.2021 по 11.01.2022 такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, виплата надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби та премії протягом вказаного періоду була проведена з порушеннями, тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
Щодо перерахунку одноразових додаткових видів грошового забезпечення, суд зазначає, що оскільки отримана позивачем протягом спірного періоду додаткова винагорода за участь у бойових діях у січні-червні 2020 року, лютому-листопаді 2021 року передбачена відповідними постановами Уряду у фіксованому розмірі, який не пов`язується з посадовим окладом або окладом за військовим званням, тому в цій частині позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.
Щодо грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 10-1 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 1 розділу ХХІІІ Порядку №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 1 розділу XXIV Порядку №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пунктів 5, 6 Розділу ХХХІ Порядку №260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення. Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Отже, виплата грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань безпосередньо залежить грошового забезпечення (в тому числі від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням).
З карток особового рахунку військовослужбовця за 2020-2022 року вбачається нарахування та виплату Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу допомоги для оздоровлення за 2020-2021 роки.
Однак, матеріали справ не містять доказів нарахування і виплати позивачу за 2022 рік допомоги для оздоровлення, а також протягом 2020-2022 року матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
З огляду на викладене, а також встановлену судом протиправність застосування відповідачем при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача з 29.01.2020 по 02.06.2020 та з 11.01.2021 по 11.01.2022 такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, виплата грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2021 роки була проведена з порушеннями, тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
За таких обставин, з метою належного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення (щомісячних основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за особливості проходження служби та премії)) з 29.01.2020 по 02.06.2020 та з 11.01.2021 по 11.01.2022, а також грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2021 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Статтею 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірності своїх дій у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 25.12.2017 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року, як місяця підвищення тарифної ставки (окладу) для обчислення індексації, за період з 01.03.2018 по 25.06.2018 із врахуванням березня 2018 року, як місяця підвищення тарифної ставки (окладу) для обчислення індексації.
Зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 25.12.2017 по 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, за період з 01.03.2018 по 25.06.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, з урахуванням висновків суду.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), яка полягає у незастосуванні при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошового забезпечення (щомісячних основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за особливості проходження служби та премії)) за період з 29.01.2020 по 02.06.2020 та з 11.01.2021 по 11.01.2022, а також грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2021 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошового забезпечення (щомісячних основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за особливості проходження служби та премії)) за період з 29.01.2020 по 02.06.2020 та з 11.01.2021 по 11.01.2022, а також грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2021 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, з врахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова