Справа № 754/16881/24
Суддя: Зотько Т. А.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/56/25
РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2025 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Вимоги обґрунтовані тим, що 08.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було ухвалено постанову № 284 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500,00 грн.. Зі змісту оскаржувальної постанови від 08.11.2024 вбачається, що ОСОБА_1 29.06.2024 о 08:30 год. не прибув за викликом ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначений повісткою строк. Від отримання та підпису повістки відмовився, що підтверджується актом від 29.06.2024 року. Постанову №284 від 08.11.2024 року, ухвалено начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки про наявність постанови та ознайомився з нею позивач лише 21.11.2021 року, у зв`язку із проходженням ВЛК, що свідчить про неналежне сповіщення позивача. Факт адмінправопорушення, тобто неприбуття за викликом, мав бути встановлений територіальним центром комплектування 29.06.2024 року, тобто у день коли він мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до вимог ст.. 277 КУпАП, справа мала бути розглянута протягом 15 днів із цього моменту. Однак, як вбачається з обставин справи, оскаржувана постанова була складена лише 08.11.2024 року, що є грубим порушенням встановлених законом строків розгляду справи. Окрім того, відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №4-9544 від 08.11.2007 року, позивача було визнано непридатним до військової служби з 08.11.2007 року та виключено з військового обліку. Також зазначає, що він відбував покарання у ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» з 24.06.2021 року по 24.06.2024 року, після чого був звільнений після відбуття покарання та вирушив до місця свого проживання. Таким чином, на момент виклику, 29.06.204 року позивач не мав обов`язку прибути за повісткою, оскільки його статус як військовозобов`язаного ще не був встановлений і семиденний строк для взяття на такий облік не сплив. Враховуючи дані обставини, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є протиправною. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом.

Ухвалою судді від 09.12.2024 адміністративний позов було залишено без руху з наданням терміну для усунення його недоліків.

16.12.2024 на виконання вище зазначеної ухвали позивачем було усунуто зазначені недоліки.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.12.2024 року було відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Від представника відповідача - Нестеришин Я.С. на електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, щопозивачу, під час проведення 29.06.2024 представниками відповідача заходів з оповіщення, вручалася повістка №ВД-46503 про виклик позивача до відповідача. Ви зв`язку із відмовою позивача отримати повістку і розписатися за її отримання, представником відповідача 29.06.2024 був складений акт про відмову від підпису повістки та позивачу оголошено про дату, час і місце виклику - 29.06.2024 о 12.00 год. до відповідача за адресою: м. Київ, вул. Космонавта Поповича, 2А. каб.4. Позивач до відповідача за викликом не прибув, про причини і підстави неявки відповідача не повідомив. Факт нез`явлення позивачем до відповідача 29.06.2024 за отриманою повісткою підтверджується самим позивачем і в позові, і в поясненнях, які надавалися позивачем відповідачу при притягнені позивача до адміністративної відповідальності. Своїми діями позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 2101 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки ним порушені вимоги ч.10.ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз.2 ч.1 та абз.8 ч. ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Постановою начальника відповідача №284 від 08.11.2024 (далі - Постанова) позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 2101 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними свого конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини визначає Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу». Оскаржувана постанова, як зазначено в тесті самої Постанови, винесена начальником відповідача, що відповідає вимогам закону. При винесенні Постанови начальником відповідача враховані усі наявні матеріали справи, а саме: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні") в Україні введено воєнний стан та відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію») оголошено та проводиться загальна мобілізація. Згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; Позивачем вимоги законодавства про мобілізацію щодо з`явлення до відповідача за отриманою повісткою (викликом), не дотримані. Відповідач наголошує, що будь-які пояснення, надані позивачем в позові, не спростовують факту порушення позивачем вимог законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2101 КУпАП. Оскаржувана Постанова, як зазначено в тесті самої Постанови, винесена начальником відповідача, що відповідає вимогам закону. При винесенні Постанови начальником відповідача враховані усі наявні матеріали справи, а саме: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки позивач не повідомив відповідача про причини неявки, а у відповідача не було інформації щодо наявності чи відсутності у позивача поважних причин неявки, відповідач цілком правомірно склав протокол і притягнув до адміністративної відповідальності позивача з моменту його з`явлення - 08.11.2024. При складанні протоколу №284 від 08.11.2024 про адміністративне правопорушення у протоколі було вказано про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Відмова позивача від підписання протоколу та від отримання другого примірника протоколу не свідчить про неповідомлення відповідачем позивача про дату, час та місце розгляду адміністративної справи. Позивач свої обов`язки з дотримання правил військового обліку не виконав, при цьому, невиконання позивачем правил військового обліку відбувалося з червня 2015 року і тривало до дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності за постановою. Із врахуванням того, що позивач вчинив правопорушення, яке за своєю правовою природою є триваючим, притягнення позивача до адміністративної відповідальності 16.10.2024 (у день виявлення вчиненого позивачем правопорушення) відповідає вимогам закону. Тому і притягнення позивача до відповідальності за редакцією ч.3 ст.210 КУпАП, що була чинна саме на день винесення постанови, відповідає вимогам закону. Також представник звертає увагу і на те, що позивач у своїх письмових поясненнях, які він надавав при складенні 16.10.2024 протоколу про адміністративне правопорушення, визнав факт не перебування на військовому обліку з 18.06.2015 та те, що він постійно проживає в Деснянському районі м. Києві (відповідно, був зобов`язаний стати на військовий облік у відповідача). А відтак, позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5, 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 08.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було ухвалено постанову № 284 за ч. 3 ст. 210 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500,00 грн..

Зі змісту оскаржувальної постанови від 08.11.2024 вбачається, що ОСОБА_1 29.06.2024 о 08:30 год. не прибув за викликом ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначений повісткою строк.

У силу вимог передбачених ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Так, частиною 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період.

Частиною третьою ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, а саме: нез`явлення за викликом до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Із матеріалів справи вбачається факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП у зв`язку з порушенням останнім законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

У той же час, визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21.10.1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06.12.1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

Згідно зі ст. 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, ст. 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Закон №3543-XII закріплює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

За правилами ст. 1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно зі частиною 2 ст. 4 Закону №3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до чч. 5, 6 ст. 4 Закону №3543-XII передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Статтею22 Закону №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із абзацу першого частини першої вищевказаної статті громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною третьою ст. 22 Закону №3543-XII встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Із аналізу вищевикладених норм вбачається, що чинним законодавством було встановлено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно зі ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, адміністративне стягнення було накладено на позивача, оскільки ним порушені вимоги ч.10.ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз.2 ч.1 та абз.8 ч. ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме через те, що ОСОБА_1 не прибув 29.06.2024 року о 08:30 год. за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначений повісткою строк.

19.05.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, якою передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Згідно зі ч. 3 ст.73 КАС України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов`язаний довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд приходить висновку, що ОСОБА_1 не прибув 29.06.2024 року о 08:30 год. за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначений повісткою строк та вчинив адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.7 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Враховуючи зазначене та з урахуванням положень ч.7 ст.38 КУпАП, суд вважає, що станом на 08.11.2024 закінчились строки накладення адміністративного стягнення на позивача, оскільки відповідно до матеріалів справи позивачем було вчинено правопорушення 29.06.2024, дана обставина підтверджена Актом про відмову від підпису повістки, який також складено 29.06.2024 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився підписувати повістку та зазначив, що служити не буде.

Таким чином, суд приходить до висновку, що уповноваженими особами відповідача було виявлено вчинення позивачем даного правопорушення саме 29.06.2024, а не з моменту його з`явлення 08.11.2024, а відтак оскаржувана постанова №284 від 08.11.2024 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 9, 21, 72-78, 90, 121,123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, ст.210, 245, 251, 268, 280 КУпАП, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП - задовольнити.

Постанову №284 від 08 листопада 2024 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210 КУпАП згідно постанови №284 від 08 листопада 2024 року - закрити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Дані відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду виготовлено 05.03.2025.

Суддя: Т.А.Зотько