Справа № 539/6005/24
Суддя: Рудалєва Л. В.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 539/6005/24
Провадження № 2-а/539/11/2025
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2025 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
у складі: головуючої судді Рудалєвої Л.В.,
за участі секретаря Бас В.Г.,
учасники справи у судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ з урахуванням вимог спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Полтавській області, поліцейського 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області Колісника Дениса Віталійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
УСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Скасувати постанову серії ЕНА №3682494 від 18 грудня 2024 року, складену поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області, капралом поліції Колісником Денисом Віталійовичем, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у сумі 20 400,00 грн за частиною першою статті 122 та частиною четвертою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що оскаржувана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки фіксація перевищення швидкості, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, здійснювалася у непередбачений законом спосіб, а також працівником поліції не задокументовано належним чином факт керування позивачем транспортним засобом, який був позбавлений права керування відповідним рішенням суду.
Як правову підставу позивач зазначає вимоги статей 31 та 40 Закону України «Про Національну поліцію» щодо фіксації порушення правил дорожнього руху, а також Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху).
13 січня 2025 року від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, якому зазначено, що те, що позовні вимоги є необгрунтованими, оскільки позивач відповідним рішенням суду позбавлений права керувати транспортними засобами та на момент зупинки автомобіля не мав відповідних документів; лазерний вимірювач швидкості TruCam, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, є сертифікованим та конструктивно створений для утримування у руках під час вимірювання; на відеозапису із бодікамер працівників поліції, які зупинили позивача, відображено процес складення оскаржуваної постанови, а також події, які їй передували (фіксація порушення швидкості та підтвердження факту відсутності у позивача документів, які надають йому право керувати транспортним засобом).
Заяви та клопотання сторін
08 січня 2025 року від представника Департаменту надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Разом із відзивом на позовну заяву представник відповідачів заявив клопотання про розгляд справи без участі представника відповідачів.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 08 січня 2025 року.
У зв`язку із клопотаннями представника позивача розгляд справи відкладався на 29 січня, 27 лютого та 04 березня 2025 року.
У судові засідання на вказані вище дати позивач та відповідачі не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Позивач ОСОБА_1 , є військовослужбовцем (а.с.9), відповідно до відпускного квитка був звільнений у відпустку за станом здоров`я терміном на 30 діб з 20 листопада 2024 року до 19 грудня 2024 року (а.с.12).
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3682494 від 18 грудня 2024 року (оскаржувана постанова) на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 20 400,00 грн. за частиною четвертою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В оскаржуваній постанові зазначено, що 18 грудня 2024 року о 10.17 в місті Решетилівці, автомобільна дорога М-03 Київ-Харків-Довжанський, 306 км, водій (позивач) рухався зі швидкістю 78 км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості руху у населеному пункті на 28 км/год. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху транспортного засобу TruCam LTI 20/20 ТС008425, а також керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортним засобом згідно з постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 січня 2022 року у справі №539/4893/21, чим порушив пункт 12.4 Правил дорожнього руху, статтю 15 Закону України «Про дорожній рух», Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, а також частину першу статті 122 КУпАП об`єднано згідно зі статею 36 КУпАП, чим порушив вимоги пункту 2.1 Правил дорожнього руху керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом (а.с.5).
Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 січня 2022 року у справі №539/4893/21 позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу - 34 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки (далі рішення суду) (а.с.44-45).
Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачами виникли правовідносини щодо винесення оскаржуваної постанови.
Не погоджуючись із діями відповідачів щодо винесення оскаржуваної постанови позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.
Норми права, які застосував суд
Вимогами статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією України та законами України.
Згідно із нормами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» (далі Закон) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону встановлений Правилами дорожнього руху.
Підпунктом «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до пункту 12.4 Правил дорожнього руху в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
За частиною першою статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Крім того, частиною четвертою статті 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі статею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні.
Оцінка суду
Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду обгрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному КАС України (частина четверта статті 242 КАС України).
Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у зв`язку із наступним.
З аналізу змісту статей 9 та 280 КУпАП вбачається, що притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Як підтверджується матеріалами справи, зокрема фотознімками та відеозаписом події щодо фіксації порушення з використанням приладу TruCam, що позивач дійсно рухався у вказаний в протоколі час та місці зі швидкістю 78 км/год. При цьому він був позбавлений права керування транспортними засобами рішенням суду. Із вказаного вище суд дійшов висновку про те, що позивач порушив підпункт «а» пункту 2.1 та пункт 12.4 Правил дорожнього руху.
При цьому, щодо порушення позивачем швидкісного режиму, визначеного пунктом 12.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 122 КУпАП, та доводів позивача про порушення інспектором поліції вимог статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», а саме здійснення вимірювання швидкості руху автомобіля, тримаючи прилад TruCam в руках, суд зазначає, що словосполучення, наведене у пункті 2 частини першої статті 40 цього Закону в частині права поліції «монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку», не вказує на спосіб її розміщення (стаціонарним способом, на тринозі, у ручному режимі і т ін.), а лише вказує на місце такого розміщення (по зовнішньому периметру доріг і будівель), що спростовує твердження позивача про протиправне тримання в руках поліцейськими приладу Тrucam в процесі його використання.
З наведеного вбачається, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, яка працює не в автоматичному режимі з метою забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.
Суд вважає помилковими твердження позивача про те, що в силу приписів статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» відповідач не мав права використовувати зазначений засіб вимірювальної техніки не в автоматичному режимі, оскільки дана норма закону не виключає можливість використання органами поліції вимірювачів швидкості руху, які не є стаціонарними.
Викладене, а також інформація, зазначена у сертифікаті затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року (а.с.46), експертному висновку від 15 грудня 2023 року (а.с.48), листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі (а.с.49-51), підтверджує, що лазерний вимірювач TruCAM має можливість працювати у двох режимах: утриманням в руках під час вимірювання швидкості руху ТЗ або розміщенням на тринозі, саме в цих режимах вказаний вимірювач проходив тестування, ліцензування та сертифікацію, був признаним таким, що відповідає стандартам та правильно вимірює швидкість руху ТЗ в обох режимах.
Судом встановлено, що інспектор поліції має право здійснювати вимірювання швидкості руху транспортних засобів лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM, тримаючи його у руках, що відповідає положенням статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Суд враховує, що обмеження швидкості в населеному пункті становить 50 км/год і відповідальність за частиною першою статті 122 КУпАП настає при перевищенні обмеження швидкості більш ніж на 20 км/год, що з врахуванням похибки TruCam свідчить про швидкість має перевищувати 72 км/год.
Порушення позивачем Правил дорожнього руху зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості «TruCAM» в ручному режимі, а не в автоматичному, а тому вимоги частини другої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» щодо розміщення інформації на видному місці стосується лише розміщеної автоматичної фототехніки і відеотехніки, не розповсюджуються на спірні відносини.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху та, зокрема, швидкісного режиму у населеному пункті.
Як було зазначено вище, рішенням суду позивач у січні 2022 року позбавлений права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Станом на час винесення оскаржуваної постанови рішення суду набрало законної сили, а також позивач (як вбачається із відеозапису) був обізнаний з тим, що він позбавлений права керувати транспортними засобами.
Як було зазначено вище, згідно з частиною четвертою статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, інспектор поліції правомірно, керуючись статею 36 КУпАП, застосував щодо позивача стягнення за більш серйозне правопорушення, яким є частина четверта статті 126 КУпАП, яке наклав у виді та розмірі, передбаченому санкцією вказаної статті.
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд дійшов висновку, що факт порушення позивачем вимог Закону України «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху доведений відповідачем, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Судовий збір
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
При цьому, з урахуванням вимог статті 139 КАС України, у зв`язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, а у відповідача відсутні витрати, пов`язані із розглядом справи, суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 2-10, 72-77, 139, 229, 243-246, 250, 268, 271, 286, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Полтавській області, поліцейського 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області Колісника Дениса Віталійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Інформація про учасників справи відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: Департамент патрульної поліції (юридична адреса: 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок № 3).

Відповідач

2: Управління патрульної поліції у Полтавській області (юридична адреса: 38751, Полтавська область, Полтавський район, село Розсошенці, вулиця Кременчуцька, будинок №2Б).

Відповідач 3: Поліцейський 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області Колісник Денис Віталійович (юридична адреса: 38751, Полтавська область, Полтавський район, село Розсошенці, вулиця Кременчуцька, будинок №2Б).

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області Л.В.Рудалєва