Справа № 420/8975/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/8975/24

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.,

повний текст судового рішення

складено 12.06.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Крусяна А.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 у справі №420/8975/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

21.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 11.05.2022;

- зобов`язати Державну установу «Дар`ївська виправна колонія (№10)» нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 11.05.2022 за цінами предметів речового майна визначеними станом на 01.01.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він має право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 11.05.2022 за цінами предметів речового майна визначеними станом на 01.01.2022.

Відповідач із позовними вимогами не погоджувався з підстав викладених у відзиві на позовну заяву зазначаючи, що співробітники Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» забезпечувались речовим майном у повному обсязі. Також, відповідач відмічає, що Державна установа «Дар`ївська виправна колонія №10» розташована на території, яка входила до переліку громад, що перебували у тимчасовій окупації. Протягом періоду коли установа перебувала на тимчасово окупованій території України доступу до особових справ персоналу, первинної документації тощо не було. Вивезення документації з території установи не здійснювалось. Після відновлення доступу до адміністративних будівель Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» встановлено факт перебування на її території представників окупаційної влади та військових рф, зафіксовано факт викрадення основних матеріальних цінностей та зникнення первинної документації. Отже, з огляду на те, що первинної документації немає Державна установа «Дар`ївська виправна колонія №10» позбавлена можливості підтвердити або спростувати позовні вимоги ОСОБА_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 у справі №420/8975/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_2 має право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 11.05.2022 за цінами предметів речового майна визначеними станом на 01.01.2022.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Державною установою «Дар`ївська виправна колонія №10» подано апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що звільняючись з військової служби позивач не звертався з відповідною заявою про виплату компенсації за неотримане речове майно. Із такою заявою він звернувся майже через два роки після звільнення. Крім того, скаржник зауважує, що позивачем не подано жодних доказів на підтвердження неотримання речового майна та грошової компенсації.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні у матеріалах справи докази, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегією суддів установлено, що службу ОСОБА_1 у період з 19.01.2011 по 11.05.2022 проходив у Державній установі «Дар`ївська виправна колонія (№10)» Державної кримінально-виконавчої служби України.

Наказом Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» від 05.05.2022 №37/ОС ОСОБА_1 звільнено зі служби.

Однак, під час звільнення ОСОБА_3 не було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Уважаючи порушеним своє право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно позивач звернувся до суду з даним позовом.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначено Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби» від 14.08.2013 № 578 затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Пунктом 2 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578, визначено, що речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Відповідно до пункту 23 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578, грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви.

За приписами пункту 27 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578, під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Аналіз викладених норм свідчить, що особи, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що грошова компенсація, як один із двох альтернативних способів забезпечення працівника кримінально-виконавчої служби належним йому речовим майном у разі звільнення, виплачується особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення зі служби.

При цьому, реалізація способів забезпечення працівника належним йому речовим майном у разі звільнення здійснюється шляхом волевиявлення, а саме поданням заяви (рапорту).

Отже, необхідною підставою для виплати особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби під час звільнення грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування є саме відповідна заява співробітника, а не факт його звільнення.

Як свідчать фактичні обставини справи, звільняючись зі служби ОСОБА_1 не звертався з відповідним рапортом (заявою) до начальника ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» про виплату компенсації за неотримане речове майно, наказ з цього приводу не приймався і довідка, згідно з додатком №7 до Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578, не складалася.

В контексті вирішення даного спору суд апеляційної інстанції вказує, що можливість отримання під час звільнення спірної компенсації залежала виключно від бажання позивача.

На наявність перешкод з реалізації ОСОБА_4 під час звільнення такого права позивач не вказує, а колегією суддів не установлено.

Матеріалами справи підтверджено, що заяву про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, позивачем на адресу ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» скеровано більш ніж через 1 рік і 8 місяців після звільнення.

Згідно із сталою судовою практикою бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи у системному зв`язку із законодавчими приписами, колегія суддів дійшла висновку, що в досліджуваних правовідносинах не убачається прояву протиправної бездіяльності Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» стосовно невиплати ОСОБА_1 грошової компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 11.05.2022.

Вищенаведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильного висновку щодо задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 1 якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено колегією суддів, викладені Одеським окружним адміністративним судом в оскаржуваному рішенні від 12.06.2024 у справі №420/8975/24 висновки не відповідають обставинам справи, а тому такий судовий акт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 у справі №420/8975/24 скасувати.

Прийняти у справі нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді А.В. Крусян О.І. Шляхтицький