Справа № 140/6107/24
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 березня 2025 року

Київ

справа № 140/6107/24

адміністративне провадження № К/990/7153/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Гімона М.М., перевіривши касаційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.07.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №140/6107/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОБІД» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2025 до суду втретє надійшла касаційна скарга Волинської митниці (далі - скаржник), направлена до суду поштою 20.02.2025.

Вперше подану касаційну скаргу Верховний Суд повернув ухвалою від 23.01.2025 на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень. Суд зазначив, що посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник, фактично, цитував пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України і зазначав про застосування норм матеріального права, а саме статей 68, 69 Митного кодексу України, пунктів 1, 6 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладених у постанові Верховного Суду від 16.04.2021 у справі №826/10068/17. Так, скаржник зазначав, що Верховний Суд вже висловив правову позицію про те, що код УКТЗЕД, зазначений в експортній митній декларації країни-експортера не має вирішального правового значення. Однак, зі змісту судових рішень не вбачалося, що єдиною підставою для задоволення позову став висновок судів, що задекларований позивачем код товару згідно з УКТЗЕД був зазначений в експортній митній декларації країни-експортера. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується правильність віднесення позивачем транспортного засобу згідно його призначення і особливостей конструкції до колісного транспортного засобу спеціального призначення. Суд визнав, що доводи відповідача, які викладені у касаційній скарзі є такими, що наведені безвідносно до висновків судів попередніх інстанцій, які стали підставою для задоволення позовних вимог. Крім того, суд зазначив, що доводи про незгоду з висновками судів про належність транспортного засобу до транспортних засобів спеціального призначення, які можуть класифікуватися у позиції 8705, наведені без посилання на конкретний пункт частини четвертої статті 328 КАС України (з наведенням обов`язкових умов у їх взаємозв`язку). У касаційній скарзі також відсутні обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, в той час як суд першої інстанції розглядав справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Вдруге подану касаційну скаргу Верховний Суд повернув ухвалою від 12.02.2025 на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень. Суд зауважив, що скаржник лише змінив підставу для касаційного оскарження судових рішень з пункту 3 на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, проте, безпосередній зміст доводів касаційної скарги залишився незмінним. Суд роз`яснив вимоги щодо обов`язкових умов, які мають бути зазначені у касаційній скарзі у випадку її подання на цій підставі.

Під час перевірки втретє поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у касаційній скарзі так і не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Скаржник змінив оформлення касаційної скарги та додав обґрунтування наявності у цій справі винятків, передбачених пунктами "а" і "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не може вважатися подібністю правовідносин.

Аналогічно попередній редакції касаційної скарги, Митниця із посиланням на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає про неправильне застосування судами статей 68, 69 Митного кодексу України, пунктів 1, 6 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладених у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №810/1223/17, відповідно до якого «...при вирішенні спорів даної категорії справ, суди, з урахуванням положень статті 77 КАС України, повинні при перевірці правильності віднесення товару до тієї чи іншої позиції виходити з більш конкретного опису товару, його характеристик і призначення, в тому числі, за наслідками дослідження Пояснень до УКТ ЗЕД щодо відповідної товарної позиції (визначеної як декларантом, так і митним органом)».

На обґрунтування подібності правовідносин Митниця посилається, зокрема, на те, що суб`єктний склад сторін та предмет спору є аналогічними.

Однак, який саме висновок судів попередніх інстанцій суперечить процитованому скаржником висновку Верховного Суду, Митниця не зазначає. Водночас у справі №810/1223/17 не розглядалося питання правильності класифікації такого транспортного засобу, як у справі 140/6107/24, згідно з певним кодом УКТЗЕД.

Верховний Суд в ухвалі від 23.01.2025, повертаючи попередню касаційну скаргу, зазначав, що підставою для задоволення позовних вимог став висновок судів про те, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується правильність віднесення позивачем транспортного засобу згідно його призначення і особливостей конструкції до колісного транспортного засобу спеціального призначення. Тобто, суди попередніх інстанцій керувалися саме конкретним описом товару, його характеристик і призначення.

В цій ухвалі Верховний Суд звернув увагу скаржника, що його доводи про незгоду з висновками судів про належність транспортного засобу до транспортних засобів спеціального призначення, які можуть класифікуватися у позиції 8705, наведені без посилання на конкретний пункт частини четвертої статті 328 КАС України (з наведенням обов`язкових умов у їх взаємозв`язку).

Звертаючись до суду з касаційною скаргою втретє, Митниця так і не врахувала роз`яснень, наданих Верховним Судом, а його посилання на постанову Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №810/1223/17 не містить взаємозв`язку із висновками судів попередніх інстанцій, які стали підставою для задоволення позову.

Суд вчергове звертає увагу скаржника, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Волинської митниці підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.07.2024 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2024.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.07.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №140/6107/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОБІД» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови - повернути скаржнику.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Гімон