Справа № 420/2309/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2309/21
У Х В А Л А

05 березня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Потоцької Н.В.

судді Танцюри К.О.

судді Самойлюк Г.П.

за участі секретаря Загрійчук О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Орловського О.В.

представника відповідача Білоконь Н.О.

розглянувши у загальному позовному провадженні (у підготовчому засіданні) заяву представника ОСОБА_1 (адвоката Орловського О.В.) про відвід судді Самойлюк Г.П.,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив:

- визнати дії Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особою, яка потребує додаткового захисту - протиправними (незаконними), такими що суперечать вимогам Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»;

- визнати Наказ Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 27 від 10.02.2021 року, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання особою, яка потребує додаткового захисту - протиправним (незаконним), таким що суперечить вимогам Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

- зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби України в Одеській вчинити дії, передбачені частиною 5 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а саме прийняти рішення про оформлення документів громадянина РФ - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для вирішення питання щодо визнання його особою, яка потребує додаткового захисту та оформити таке рішення наказом.

Ухвалою суду від 10.03.2023 року прийняти до провадження справу №420/2309/21 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.02.2025 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та призначено розгляд справи колегіально у складі трьох суддів.

В підготовчому засіданні 05.03.2025 року представником ОСОБА_1 (адвокатом Орловським О.В.) подана заява про відвід судді Самойлюк Г.П., яка обґрунтована тим, що до складу колегії входить суддя Самойлюк (дів. - Мацюра) Ганна Павлівна, з якою він разом здобував вищу юридичну освіту - навчались у ОНУ ім. Мечнікова в період з 1992 по 1997 роки.

З урахуванням викладеного, факт особистого знайомства представника з суддею Самойлюк Г.П. є обставинами, які можуть бути сприйняті як такі, що порушують принципи рівності сторін судового процесу та можуть викликати недовіру та сумніви щодо неупередженості судді.

Розглядаючи заяву про відвід судді Самойлюк Г.П., колегія суддів виходить з такого.

Підстави для відводу судді визначені частиною 1 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Відповідно до частини 3 статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України,

відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Як визначає стаття 2 КАС України, однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово наголошував на важливості вищезгаданого принципу і його роль для дотримання процесуальних прав та інтересів учасників справ. При цьому, у справі «Циммерман і Штайнер проти Швейцарії» (п. 29 рішення ЄСПЛ від 13 липня 1981 року) ЄСПЛ зазначив, що тимчасове нагромадження невирішених справ не призводить до відповідальності Договірної держави, якщо вона оперативно вживає заходів для подолання такої надзвичайної ситуації. До методів, які визнані як тимчасово доцільні, ЄСПЛ відніс встановлення певної черговості розгляду справ, яка залежить не тільки від дати порушення справи в суді, а й ступеня її терміновості, важливості та, зокрема, з`ясування, яке значення для даної особи (осіб) має вирішення справи.

Вирішуючи заяву про відвід колегія суддів виходить з такого.

Стаття 6 ЄКПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так, у справі «П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено.

У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорі викликати в учасників цивільного процесу.

З вищезазначеного вбачається, що для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно довести наявність відповідних вищезазначених суб`єктивних та об`єктивних критеріїв (зокрема, особисті переконання та поведінку конкретного судді, які вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах вирішення даної справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав та свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

В інакшому випадку особиста безсторонність суду презюмується.

У заяві про відвід судді Самойлюк Г.П. відповідні вищезазначені суб`єктивні та об`єктивні критерії не доведено. Отже, її особиста безсторонність презюмується, а тому підстави для відводу відсутні.

В той же час, частиною 4 статті 36 КАС України відокремлено підстави, які не можуть бути підставами для відводу. Це:

незгода сторони з процесуальними рішеннями судді;

рішення або окрема думка судді в інших справах;

висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Вказана норма статті є імперативною.

Імперативні норми - це норми, які містять категоричні веління держави здійснювати чітко означені дії, не допускати ніяких відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків суб`єктів. Інакше кажучи, імперативні норми (зобов`язувальні і заборонні) прямо вказують правила поведінки, містять абсолютно визначене правило.

Надаючи оцінку обставинам, викладеним у заяві про відвід колегія суддів зазначає, що обставини, зазначені в заяві про відвід щодо того, що факт особистого знайомства представника з суддею Самойлюк Г.П. є обставинами, які можуть бути сприйняті як такі, що порушують принципи рівності сторін судового процесу та можуть викликати недовіру та сумніви щодо неупередженості судді, по своїй суті є припущенням, а заява, яка містить припущення про існування відповідних обставин не підтверджених належними і допустимими доказами, не є підставою для відводу судді.

В свою чергу заявником, в обґрунтування зазначених в заяві про відвід доводів, не надано доказів з яких можливо встановити наявність підстав для відводу.

Таким чином, колегія суддів не вбачає викладені позивачем у заяві про відвід судді Самойлюк Г.П. аргументи достатніми та обґрунтованими.

З огляду на вказане колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заяви позивача про відвід судді Самойлюк Г.П. та відмову у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 2-9, 34, 36, 39-40, 248, 256, 294 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 (адвоката Орловського О.В.) про відвід судді Самойлюк Г.П. - відмовити.

Ухвала окремо від рішення по справі оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України.

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА

Суддя Катерина ТАНЦЮРА

Суддя Ганна САМОЙЛЮК