Справа № 160/32100/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), направлена поштовим зв`язком 02 грудня 2024 року, в якій просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути Заяву про призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати від 01.02.2024 р. та зобов`язати прийняти рішення про призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати з дня виникнення права, з 07 червня 2023року.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішення відповідача про відмови у призначенні позивачу одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати. Зазначає, що має право на такі виплати, однак відповідачем безпідставно відмовлено у їх призначенні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
30 січня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що робочим органам Пенсійного фонду України законодавством України не надано повноважень встановлювати факт перебування на утриманні. Встановлення факту перебування на утриманні позивача у доньки до її смерті, що має юридичне значення, знаходиться у компетенції судових органів. На підставі вищевикладеного питання, призначення позивачу одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат в разі втрати годувальника можливе після надання рішення судового органу про встановлення факту перебування на утриманні позивача у доньки до її смерті.
11 лютого 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач повторює доводи позовної заяви.
Згідно положень ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Згідно свідоцтва про народження від 11.10.1972 року серії НОМЕР_2 позивач є батьком « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно висновку експерта від 14.02.2024 року №020224 прізвища «гліган» і « ОСОБА_5 » лінгвістично ідентичні, оскільки становлять орфографічні варіанти того самого прізвища, українського за походженням. Згідно із чинним українським правописом, нормативна форма цього прізвища « ОСОБА_5 ».
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 29.11.1993 року серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 розлучилася, прізвище не змінила.
Згідно свідоцтва про одруження від 12.08.1999 року серії НОМЕР_4 ОСОБА_6 одружилася 14.01.1994 року, змінила прізвище на ОСОБА_7 .
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 25.07.2005 року серії НОМЕР_5 ОСОБА_8 розлучилася, прізвище не змінила.
18 жовтня 2023 року Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці складено (23.10.2023 року затверджено) Акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 07.06.2023 року о 19:50 год (далі Акт розслідування).
Згідно акту розслідування потерпілим є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка загинула від падіння під час пересування (в кабіні мостового крану). Основна причина: особиста необережність потерпілого.
Нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.
01 лютого 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника.
Листом від 01.05.2024 року №0400-010315-8/80-82 відповідач повідомив позивачу, що робочим органом не надано повноважень встановлювати факт перебування на утриманні у доньки до її смерті, в зв`язку з чим у призначенні одноразової допомоги та страхових виплат відмовлено.
Згідно Акту про фактичне проживання без реєстрації від 08.08.2024 року, складеного сусідами будинку АДРЕСА_2 , позивач фактично проживав разом з донькою ОСОБА_8 в такому будинку по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Суд звертає увагу на те, що законодавство до обставин цієї справи наводиться в редакції, застосованій відповідачем.
Згідно ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року №1105-XIV (далі Закон №1105-XIV) У разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.
Непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є, зокрема, особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 39 Закону №1105-XIV уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо:
1) потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку;
2) роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок;
3) застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку.
Уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.
Порядок призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 26.01.2024 року №4-1 (далі Порядок).
Згідно п. 2 розділу ІХ Порядку Право на страхові виплати в разі смерті потерпілого мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.
Непрацездатними особами, передбаченими абзацом першим цього пункту, є, зокрема. особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють;
Відповідно до ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Згідно ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Щодо права позивача на відповідні виплати та викладену відповідачем підставу для невирішення спірного питання суд зазначає, що за ч.1 ст. 35 Закону №1105-XIV право на виплати мають непрацездатні особи, які мали право на утримання потерпілим.
Позивач відповідає умовам ч. 2 ст. 35 Закону №1105-XIV для визнання його непрацездатним за критерієм досягнення пенсійного віку і відсутності роботи (відповідач має в своєму розпорядженні відомості про працевлаштування, однак не послався на таку обставину, що свідчить про її відсутність).
Щодо перебування на утриманні суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України потерпіла мала обов`язок утримували позивача за наявності 2 умов: його непрацездатність і потреба в матеріальній допомозі.
Непрацездатність батьків не має порядку визначення згідно Глави 17 Сімейного кодексу України, однак таке визначення наявне у ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України для подружжя, що належить застосувати за аналогією.
Отже, непрацездатність позивача підтверджується досягненням ним пенсійного віку. Щодо потреби в матеріальній допомозі, то зважаючи на вік позивача та відсутність доказів на спростування відсутності такої потреби, слід визнати її наявність.
Отже, позивач є таким, що мав право на утримання від потерпілої, оскільки був непрацездатним і потребував матеріальної допомоги, ці обставини збережені і на дату прийняття спірного рішення.
Як наслідок, позивач відповідає умовам для призначення спірних виплат.
Водночас, спірний лист не є рішенням з питання призначення відповідних виплат, натомість є безпідставним повідомленням про відкладення вирішення по суті заяви позивача. Вказане свідчить про бездіяльність як форму поведінки відповідача, що має місце за обставин цієї справи.
Як наслідок, відсутність рішення по суті заяви позивача свідчить і про передчасність вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення по суті такої заяви, оскільки відповідна публічно-владна компетенція ще не була реалізована.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Щодо розподілу судових витрат.
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується платіжним документом від 29.11.2024 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невирішення по суті заяви ОСОБА_1 від 01.02.2024 року з питань призначення щомісячної страхової виплати та одноразової допомоги.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.02.2024 року з питань призначення щомісячної страхової виплати та одноразової допомоги, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко