Справа № 420/39000/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (вул. Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області), в якому позивач просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №13 від 17.10.2024 року в частині не зарахування йому ОСОБА_1 , до страхового стажу періоди роботи: з 01.01.1992 по 01.09.1993, з 08.10.1993 по 25.09.1996, з 29.09.1996 по 26.09.1997, з 20.10.1997 по 26.11.1999, з 27.11.1999 по 01.02.2005 в республіці Казахстан та період проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981 при призначенні пенсії за віком; - зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 стаж роботи: з 01.01.1992 по 01.09.1993, з 08.10.1993 по 25.09.1996, з 29.09.1996 по 26.09.1997, з 20.10.1997 по 26.11.1999, з 27.11.1999 по 01.02.2005 в республіці Казахстан та період проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981 із внесенням такої інформації до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої ГУ ПФУ в Тернопільській області прийнято рішення №13 від 17.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу. При цьому, до страхового стажу не зараховані періоди роботи: з 01.01.1992 по 01.09.1993, з 08.10.1993 по 25.09.1996, з 29.09.1996 по 26.09.1997, з 20.10.1997 по 26.11.1999, з 27.11.1999 по 01.02.2005 в республіці Казахстан, у зв`язку із припиненням 19.06.2023 для України дії Угоди про гарантії прав громадян в державах, які входили до колишнього Союзу РСР у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, при цьому до страхового стажу зараховано періоди в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР по 31.12.1991 року. Крім цього, до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981 року.

Позивач вважає прийняте рішення протиправним, оскільки у спірні періоди роботи в Казахстані Угода була чинною та передбачала права на пенсію громадянам її держав-учасниць з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. Тому, за наявності чинних, у період його роботи, положень Угоди, що передбачали відповідне право, він не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до власного страхового стажу. При цьому, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, що підтверджується трудовою книжкою.

Ухвалою суду від 23.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник ГУ ПФУ в Тернопільській області подав відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що 10.09.2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно з ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заяву розглянуто ГУ ПФУ в Тернопільській області за принципом екстериторіальності та прийняло рішення №13від 17.09.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивача не зараховано: - період проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981, згідно записів трудової книжки, оскільки відсутній номер та дата видачі військового квитка, військовий квиток відсутній; - період роботи з 01.01.1992 по 01.09.1993, з 08.10.1993 по 25.09.1996, з 29.09.1996 по 26.09.1997, з 20.10.1997 по 26.11.1999, з 27.11.1999 по 01.02.2005 в республіці Казахстан, оскільки у зв`язку із припиненням 19.06.2023 для України дії Угоди про гарантії прав громадян в державах, які входили до колишнього Союзу РСР у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, при цьому до страхового стажу зараховуються періоди в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР по 31.12.1991 року.

Представник вважає, що у пенсійного органу відсутні підстави для призначення пенсії, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж.

Також представник зазначив, що призначення пенсії відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Представник ГУ ПФУ в Одеській області подав відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що ГУ ПФУ в Тернопільській області при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком правильно застосовано норми законодавства.

Угода «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 року втратила чинність.

При цьому, обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території Республіки Казахстан, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду Республіки Казахстан за цей період. Отже якщо в позивача відсутні документи, які б підтверджували те, що під час його роботи в Республіці Казахстан до Пенсійного фонду даної країни сплачувались страхові внески, то й відсутні законні підстави для врахування даних періодів роботи.

Таким чином, прийняте ГУ ПФУ в Тернопільській області рішення про відмову позивачці в призначенні пенсії №13 від 17.10.2024 року є правомірним.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 .

10.09.2024 року позивач у віці 63-х років звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою щодо призначення пенсії за віком, яку за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Тернопільській області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №13 від 17.10.2024 року, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (після досягнення 63 років - 21 рік, або після досягнення 65 років - 15 років) при наявному 11 років 0 місяців 11 днів.

Згідно з рішенням до страхового стажу не зараховано: - період проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981, згідно записів трудової книжки, оскільки відсутній номер та дата видачі військового квитка, військовий квиток відсутній; - період роботи з 01.01.1992 по 01.09.1993, з 08.10.1993 по 25.09.1996, з 29.09.1996 по 26.09.1997, з 20.10.1997 по 26.11.1999, з 27.11.1999 по 01.02.2005 в республіці Казахстан, оскільки у зв`язку із припиненням 19.06.2023 для України дії Угоди про гарантії прав громадян в державах, які входили до колишнього Союзу РСР у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, при цьому до страхового стажу зараховуються періоди в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР по 31.12.1991 року.

Позивач, вважаючи рішення про відмову в призначенні пенсії за віком №13 від 17.10.2024 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з ст.1 Закону №1058-IV в редакції від 24.08.2024, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно з ч.2 ст.26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Наявність страхового стажу, передбаченого ч.1-3 цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (ч.4 ст.26 Закону №1058-IV).

Позивач, вважаючи, що ним досягнуто 21 років необхідного для призначення пенсії страхового стажу, у віці 63-х років 10.09.2024 року звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Тернопільській області прийнято оскаржуване рішення №13 від 17.10.2024 року, згідно якого у заявника наявний страховий стаж - у розмірі 11 років 0 місяців 11 днів, тобто менше необхідного.

Частиною 1 ст.40 Закону №1058-IV встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000.

Згідно п.1 ст.41 Закону №1058-IV, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та Республіка Казахстан (далі Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст.5 Угоди).

Відповідно до ст.1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно ч.3 ст.6 Угоди, обчислення пенсій відбувається із заробітку (доходів) за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. У тому випадку якщо у державах-учасницях Угоди введено національну валюту, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Суд не приймає доводи відповідача на відсутність правових підстав для обчислення пенсії із врахуванням страхового стажу роботи позивачки на території Республіки Казахстан, у зв`язку із припиненням для України дії Угоди, з огляду на наступне.

Відповідно до Постанови КМУ від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Згідно п.2 ст.13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, Угода підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивачки на підприємствах, розташованих на території Республіки Казахстан, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Також відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ст. 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Суд дійшов висновку, що у даному випадку і при обставинах, що зумовили вихід України із Угоди, пенсійним органом не може бути відмовлено у врахуванні при обчисленні розміру пенсії заробітної плати (доходу) позивача за періоди роботи на території Республіки Казахстан.

Отже, відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком з мотивів його прийняття.

При цьому, суд не приймає доводи представника відповідача ГУ ПФУ в Одеській області щодо сплати страхових внесків до Пенсійного Фонду Республіки Казахстан за спірні періоди, оскільки такі підстави не зазначені в оскаржуваному рішенні як мотиви його прийняття.

Водночас, ГУ ПФУ в Тернопільській області, приймаючи оскаржуване рішення, не враховано періоди проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981, згідно записів трудової книжки, оскільки відсутній номер та дата видачі військового квитка, військовий квиток відсутній.

Досліджуючи правомірність неврахування пенсійним органом періоду проходження військової служби, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом першим Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) (в редакції від 28.09.2022 року) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування - є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

На період внесення записів до трудової книжки позивачки в рамках спірних періодів трудової діяльності діяла Інструкція №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.

Відповідно до п.1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Пунктом 2.1. Інструкції №162 встановлено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сталою практикою Верховного Суду є посилання на дотримання суб`єктами владних повноважень положень законодавства, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так у постанові від 02.12.2021 по справі №263/9464/16-а Верховний Суд зазначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).

Вказана правова позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду у цій категорії справ.

У постанові від 20.01.2022 року у справі №591/7003/16а Верховний Суд вказує, що у касаційній скарзі відповідач заперечує проти зарахування до трудового стажу, який дає позивачці право на призначення пенсії на пільгових умовах, посилаючись на відсутність уточнюючих довідок.

Також у постановах від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17 та від 12.12.2019 у справі №423/405/17 Верховний Суд зазначив, що відповідно до ст.62 Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У постанові від 20.01.2022 року у справі №591/7003/16а 27 зазначено, що колегія суддів не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.

Згідно з трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_2 у ній містяться записи проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981 року. Підставою внесення записів №3-4 трудової книжки зазначено наказ №283 від 31.10.1979 року. Отже вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу без надання уточнюючих документів.

Таким чином, трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_2 підтверджується спірний період проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981 року.

Відповідно до пункту 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Військовим квитком НОМЕР_3 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_2 04.11.1979 року, підтверджується, що ОСОБА_1 з 04.11.1979 року призваний на військову службу 04.11.1979 року, звільнений в запас в 31.11.1981 року на підставі наказу №244 від 28.09.1981.

Суд вважає, що військовий квиток НОМЕР_3 є належним та допустимим доказом проходження позивачем військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981 року.

Отже, період проходження позивачем військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981 року підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що ГУ ПФУ в Тернопільській області, приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачці, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої нею заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії.

Позивач у змісті позову просить визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №13 від 17.10.2024 року лише в частині не зарахування спірних періодів та зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати спірні періоди до страхового стажу.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та задовольнити їх шляхом: визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №13 від 17.10.2024 року; зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області (суб`єкта владних повноважень, яким приймалось оскаржуване рішення) повторно розглянути заяву позивача від 10.09.2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 01.09.1993, з 08.10.1993 по 25.09.1996, з 29.09.1996 по 26.09.1997, з 20.10.1997 по 26.11.1999, з 27.11.1999 по 01.02.2005, а також період проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Одеській області у відзиві на позов зазначив, що відсутні підстави для стягнення судового збору з територіального органу Пенсійного фонду України, оскільки забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Суд такі доводи не приймає, оскільки відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Суд вважає, що по даній справі з ГУ ПФУ в Тернопільській області (суб`єкта владних повноважень, яким приймалось оскаржуване рішення) за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 132, 134, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (вул. Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком №13 від 17.10.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 01.09.1993, з 08.10.1993 по 25.09.1996, з 29.09.1996 по 26.09.1997, з 20.10.1997 по 26.11.1999, з 27.11.1999 по 01.02.2005, а також період проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва