Справа № 520/1552/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 р. № 520/1552/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність та скасувати рішення № о/р62 від 07.10.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 12 від 19.04.2024, що видана Філією Бурове управління «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням заробітної плати за 60 місяців роботи за даними довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №12 від 19.04.2024, яка видана Філією Бурове управління «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування», починаючи з 10 травня 2024 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 62 від 05.11.2024, яким відмовлено в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 01.03.1992 на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.01.1992 по 01.03.1992, починаючи з 10.05.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято протиправне рішення № о/р62 від 07.10.2024 про відмову в проведенні перерахунку його пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 12 від 19.04.2024, що видана Філією Бурове управління «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування». Також, за доводами позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято протиправне рішення №62 від 05.11.2024, яким відмовлено йому в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 01.03.1992 на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 . Позивач не погоджується з зазначеними рішеннями пенсійного органу та вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою судді від 03.02.2025 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачам надати до суду відзив на позов. Витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заяву позивача від 01.10.2024 разом із усіма доданими до неї документами, на підставі якої було прийнято оскаржуване рішення №о/р62 від 07.10.2024. Витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області заяву позивача від 29.10.2024 разом із усіма доданими до неї документами, на підставі якої було прийнято оскаржуване рішення № 62 від 05.11.2024.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачам до електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Перший відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, подав до суду відзив на адміністративний позов, у якому виклав свої заперечення проти позовних вимог. Зазначив, що оскаржуване позивачем рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № о/р62 від 07.10.2024 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 12 від 19.04.2024, що видана Філією Бурове управління «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування», є правомірним та не підлягає скасуванню. Просить відмовити в задоволенні позову.

Другий відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, правом надати відзив на позов не скористався, у встановлений судом строк документи до суду не надходили.

Згідно з ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Разом з тим, другий відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, подав до суду витребувані судом документи.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з 10.05.2024, що не заперечується сторонами.

Позивач 01.10.2024 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою щодо проведення перерахунку зміни періоду заробітку 60 місяців до 01.07.2000 відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви позивачем було долучено довідку про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи з серпня 1995 по червень 2000 в АТ «Укргазвидобування» Філії Бурове управління «Укрбургаз».

Заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, за результатом розгляду якої рішенням від 07.10.2024 № о/р 62 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії - зміні періоду заробітку 60 місяців до 01.07.2000, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до надання акту зустрічної перевірки відділом контрольно-перевірочної роботи. (а.с. 46)

У рішенні зазначено, що надані заявником довідки про заробітну плату для обчислення пенсії не підтверджені первинними документами та підлягають зустрічній перевірці законності їх видачі.

Позивач не погоджується з зазначеним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.10.2024 № о/р 62 та вважає, що він має право на перерахунок його пенсії з урахуванням заробітної плати за 60 місяців роботи за даними довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, яка видана Філією Бурове управління «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування», починаючи з 10 травня 2024 року.

Також, за доводами позивача, при призначенні пенсії з 10.05.2024 пенсійним органом не було враховано період його роботи з 16.04.1991 по 01.03.1992 в МЦМ СРСР ПО Союззолото ПО Узбекзолото Артель старателя "Кизилкум" на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 (записи № 7-8).

У зв`язку з цим позивач звернувся до пенсійного органу через веб-портал Пенсійного фонду України з заявою про зарахування періодів роботи з 16.04.1991 по 01.03.1992 в МЦМ СРСР ПО Союззолото ПО Узбекзолото Артель старателя "Кизилкум" на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 (записи №7-8).

За принципом екстериторіальності заяву позивача від 29.10.2024 щодо зарахування періоду роботи з 16.04.1991 по 01.03.1992 було розглянуто ГУ ПФУ в Сумській області.

ГУ ПФУ в Сумській області було прийнято рішення від 05.01.2024 № 62, яким відмовлено позивачу в проведенні перерахунку пенсії з урахуванням спірного періоду.

У рішенні зазначено, що період роботи в МЦМ СРСР ПО Союззолото ПО Узбекзолото Артель старателя "Кизилкум" на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 зараховано з 16.04.1991 по 31.12.1991. Період роботи з 01.01.1992 по 01.03.1992 в республіці Узбекистан не зараховано до страхового стажу, оскільки Україна з 19.06.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Позивач не погоджується з зазначеним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 62 від 05.11.2024 та вважає, що він має право на зарахування до його до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 01.03.1992, починаючи з 10.05.2024.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі за текстом - Закон № 1058-IV).

Вирішуючи питання щодо правомірності чи протиправності дій (бездіяльності) та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №о/р62 від 07.10.2024 щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 12 від 19.04.2024, що видана Філією Бурове управління «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування», суд зазначає наступне.

Стаття 1 Закону №1058-IV передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Тобто, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №358/1179/17 та від 18.10.2018 у справі №539/758/15-а, від 15.01.2021 у справі №357/2591/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1).

Абзац другий підпункту 3 пункту 2.1 Порядку №22-1 визначає, що за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 2.10 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, який призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 64 Закону №1058-ІV встановлено, що виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач 01.10.2024 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою щодо проведення перерахунку зміни періоду заробітку 60 місяців до 01.07.2000 відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої долучив довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 19.04.2024 № 12 за період роботи з серпня 1995 по червень 2000 в АТ «Укргазвидобування» Філії Бурове управління «Укрбургаз».

Заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, за результатом розгляду якої рішенням від 07.10.2024 № о/р 62 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії - зміні періоду заробітку 60 місяців до 01.07.2000, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до надання акту зустрічної перевірки відділом контрольно-перевірочної роботи. (а.с. 46)

У рішенні зазначено, що надані заявником довідки про заробітну плату для обчислення пенсії не підтверджені первинними документами та підлягають зустрічній перевірці законності їх видачі.

Дослідивши надану до матеріалів справи копію довідку про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи з серпня 1995 по червень 2000 в АТ «Укргазвидобування» Філії Бурове управління «Укрбургаз», судом встановлено, що зазначена довідка видана на підставі особових рахунків за 1995-2000 роки, що зберігаються в архіві ХВБР за адресою: Харківська обл., Красноградський р-н, с. Наталине, вул. Промислова, 3. Зазначена довідка містить підписи керівника та головного бухгалтера, містить відомості про заробітну плату позивача.

Отже, суд зазначає, що надана позивачем довідка про заробітну плату оформлена у відповідності до вимог підпункту 3 пункту 2.1 Порядку №22-1.

Відповідачем даного факту не спростовано. Відповідач (ГУ ПФУ в Донецькій області) ні в оскаржуваному рішенні, ні у відзиві на позовну заяву, поданому до суду, не зазначив жодних відомостей щодо будь-яких недоліків (формальних неточностей) у спірній довідці.

Так, єдиною підставою для неврахування такої довідки, за твердженням відповідача, стало те, що довідка про заробітну плату для обчислення пенсії не підтверджена первинними документами та підлягає зустрічній перевірці законності їх видачі.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-який відомостей щодо ініціювання пенсійним органом відповідної перевірки та, відповідно, її проведення.

Відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено підстав, з яких пенсійний орган вважає наведені в довідці відомості недостовірними, відповідачем жодним чином не спростовано відомості, вказані в спірній довідці.

Суд зазначає, що відповідачем ототожнюється неможливість визначити суми заробітної плати та сплати страхових внесків відповідачем з не підтвердженням їх нарахування та сплата первинними документами, що не передбачено законодавством, зазначений висновок відповідача фактично ґрунтується на припущеннях, оскільки сам факт про наявності відомостей про сплату не спростовується відповідачем.

Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 12 квітня 2021 року у справі №219/4550/17, від 26 березня 2021 року у справі № 414/1221/17, від 10 вересня 2020 року у справі № 221/6434/16-а, від 28 серпня 2020 року у справі № 263/7235/17.

Зокрема Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2021 року у справі №219/4550/17 зазначив, що посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості її видачі є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки, як на первинні документи, на підставі яких вона видана, підприємство яке її видало на той час перебувало на обліку, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду, Пенсійний фонд повинен був взяти до уваги інформацію зазначену у довідках, аби у повному обсязі захистити права позивача, який звернувся до Управління за перерахунком пенсії.

Оскільки позивачем було подано до пенсійного органу довідку про заробітну плату для розрахунку його пенсії, пенсійний орган не був позбавлений можливості у визначений законодавством строк здійснити перевірку такої довідки під час обчислення пенсії позивача.

Так, суд звертає увагу, що відповідачем не наведено будь-яких посилань на невідповідність довідки чинному законодавству (або її недостовірність).

Відповідно до вищезазначених приписів Порядку № 22-1 працівник пенсійного органу під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів та відповідність оформлення таких вимогам законодавства з метою забезпечення не лише реалізації права особи на призначення та отримання пенсії, а й контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, а тому сумніви останнього щодо обґрунтованості видачі документів, зокрема, довідки про заробітну плату для нарахування пенсії, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у врахуванні такої при призначенні (перерахунку) пенсії.

У постанові від 21.02.2020 у справі №291/99/17 Верховний Суд зазначив, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Вказана позиція також підтримана Верховним Судом у постановах від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17, від 03.06.2021 у справі №127/8001/17.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 23.12.2020 у справі №520/7125/17 посилання органу Пенсійного фонду України на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості видачі довідки є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки як на первинні документи, на підставі яких вона видана, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні.

Крім того, позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Неврахування пенсійним органом спірної довідки про заробітну плату для обчислення пенсії є порушенням конституційних прав позивача на отримання пенсійного забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №560/3907/18 (адміністративне провадження № К/9901/20963/19).

Інших підстав для прийняття оскаржуваного рішення № о/р62 від 07.10.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не зазначено.

З огляду на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №о/р62 від 07.10.2024, тому таке рішення підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що неврахування при обчисленні позивачу пенсії за віком його заробітної плати відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи з серпня 1995 по червень 2000 в АТ «Укргазвидобування» Філії Бурове управління «Укрбургаз» є протиправним та порушує право останнього на отримання пенсійного забезпечення у розмірі, визначеному чинним законодавством України, тому така довідка про заробітну плату має бути врахована при розрахунку пенсії за віком позивача.

При цьому, оскільки ГУ ПФУ в Донецькій області не було вчинено належних дій щодо перевірки спірної довідки про заробітну плату для подальшого її врахування, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.10.2024 № 257 щодо проведення перерахунку пенсії - зміна періоду заробітку 60 місяців до 01.07.2000 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вирішуючи питання щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 62 від 05.11.2024, яким відмовлено в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 01.03.1992 на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що позивач звернувся до пенсійного органу через веб-портал Пенсійного фонду України з заявою про зарахування періодів роботи з 16.04.1991 по 01.03.1992 в МЦМ СРСР ПО Союззолото ПО Узбекзолото Артель старателя "Кизилкум" на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 (записи №7-8).

За принципом екстериторіальності заяву позивача від 29.10.2024 щодо зарахування періоду роботи з 16.04.1991 по 01.03.1992 було розглянуто ГУ ПФУ в Сумській області.

ГУ ПФУ в Сумській області було прийнято рішення від 05.01.2024 № 62, яким відмовлено позивачу в проведенні перерахунку пенсії з урахуванням спірного періоду.

У рішенні зазначено, що період роботи в МЦМ СРСР ПО Союззолото ПО Узбекзолото Артель старателя "Кизилкум" на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 зараховано з 16.04.1991 по 31.12.1991. А період роботи з 01.01.1992 по 01.03.1992 в республіці Узбекистан не зараховано до страхового стажу, оскільки Україна з 19.06.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Позивач не погоджується з зазначеним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 62 від 05.11.2024 та вважає, що він має право на зарахування до його страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 01.03.1992, починаючи з 10.05.2024.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із аналізу вказаних вище положень Порядку № 637 слідує, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Так, судом встановлено, що трудова книжки позивача НОМЕР_2 містить записи про спірний період роботи позивача з 01.01.1992 по 01.03.1992, що не зарахований до страхового стажу позивача, на відповідній посаді та в наведений період часу.

Крім того, суд зазначає, що всі записи за спірні періоди в трудовій книжці позивача не містять закреслень, виконані акуратно та розбірливо, в трудових книжках зазначені номери та дати наказів про прийняття позивача на роботу та звільнення позивача з роботи.

Трудова книжка позивача виправлень чи інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності, не містить.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 березня 2018 року по справі №754/14898/15-а підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Разом з тим, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період роботи позивача з 01.01.1992 по 01.03.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_2 через те, що стаж у зазначений період набутий позивачем у республіці Узбекистан та Україна з 19.06.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з статтею 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Надаючи оцінку обставинам даної справи, суд ураховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно якої, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Так, судом встановлено, що спірним у цій справі є періоди роботи позивача на території Республіки Узбекистан та питання зарахування такого періоду до страхового стажу позивача.

Суд звертає увагу на ту обставину, що оскільки трудовий стаж набутий позивачем на території Республіки Узбекистан, то при визначенні права на пенсійне забезпечення суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону від 09.07.2003 за № 1058-IV вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж взаємно визнається Сторонами.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Зазначена Угода була чинною та застосовувалася на території України на момент роботи позивача в спірні періоди.

Так, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території Республіки Узбекистан або на підприємстві зареєстрованому на території Республіки Узбекистан після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись і в Республіці Узбекистан. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Отже, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії. Сама лише несплата страхових внесків, не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого стажу.

Окрім того, аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Так, суд наголошує, що чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця.

При цьому, будь-яких доказів, які б підтверджували невідрахування страхових внесків до пенсійних органів Республіки Узбекистан в суду немає.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, який призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

У постанові від 21.02.2020 у справі №291/99/17 Верховний Суд зазначив, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Вказана позиція також підтримана Верховним Судом у постановах від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17, від 03.06.2021 у справі №127/8001/17.

Отже, за встановлених обставин справи судом встановлено, що належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою позивача підтверджуються спірні періоди роботи позивача.

При цьому, зміст оскаржуваного рішення та матеріали справи не містять відомостей щодо того, що ГУ ПФУ в Сумській області у відповідності до положень частини 3 статті 44 Закону №1058-IV, пункту 4.2 Порядку №22-1 вчиняло будь-які дії для належної перевірки наявності в позивача права на зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу (за наявності записів про такі періоди в трудовій книжці позивача), зокрема, витребовувало такі відомості, надсилало запити до компетентних органів, підприємств, тощо.

Так, відповідачем необґрунтовано та протиправно не зараховано до страхового стажу позивача спірний період роботи з 01.01.1992 по 01.03.1992. При цьому, щодо інших періодів роботи позивача пенсійним органом не висловлено будь-яких зауважень.

Отже, спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 62 від 05.11.2024 прийнято без повного з`ясування обставин справи.

За викладених обставин суд приходить до висновку про необхідність скасування протиправного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 62 від 05.11.2024.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про перерахунок пенсії з 10.05.2024 з урахуванням спірного періоду роботи, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами частини третьої-четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм вбачається, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14.

Також, суд враховує, що при призначенні позивачу пенсії в пенсійного органу була наявна трудова книжка позивача, що не заперечується відповідачем, тому, за вищевказаних висновків, пенсійний орган при призначенні позивачу пенсії повинен був врахувати спірний період роботи позивача.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з урахуванням обставин цієї справи, враховуючи межі позовних вимог, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії із зарахуванням вказаного позивачем періоду з 10.05.2024.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Краматорський р-н, Донецька обл., 84122, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, буд. 43, м. Суми, 40009, ) про визнання бездіяльності протиправною та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 05.11.2024 № 62 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.10.2024 № о/р НОМЕР_4 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 10.05.2024, зарахувавши до його страхового стажу період роботи з 01.01.1991 по 01.03.1992, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.10.2024 № 257 щодо проведення перерахунку пенсії - зміна періоду заробітку 60 місяців до 01.07.2000 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму сплаченого судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області суму сплаченого судового збору в розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН