Справа № 620/16558/24
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року Чернігів Справа № 620/16558/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі також ВЧ НОМЕР_1 , відповідач1), Військової частини НОМЕР_2 (далі також НОМЕР_3 , відповідач 2) про:

- визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 та НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої, підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї першого ступеня споріднення, за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного догляду;

- зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 та НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 , з урахуванням вимог пункту 4 розділу ІІІ Наказу № 531 та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 22.09.2024 щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом сім`ї першого ступеня споріднення, за матір`ю ОСОБА_2 , яка є інвалідом ІІ групи.

Позивач мотивує позов тим, що звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. До рапорту додав всі необхідні документи на підтвердження вказаних обставин, водночас отримав відповідь, в якій зазначено, що звернення позивача залишено без реалізації за відсутністю підстав. Вважає таку бездіяльність відповідачів протиправною, оскільки за результатами розгляду рапорту про звільнення по суті не прийнято жодного рішення, що свідчить про неналежний розгляд рапорту позивача про звільнення його з військової служби.

07.01.2025 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В/Ч НОМЕР_1 подала відзив, в якому зазначила, що рапорт позивача від 22.09.2024 розглянуто та надано відповідь. Також зазначив, що наданий позивачем до рапорту висновок МСЕК серії МПЕ № 206276 від 15.021995 не містить медичного висновку про необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 . За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову.

В/Ч НОМЕР_2 подала відзив, в якому зазначила, що до рапорту позивачем не надано висновок ЛКК про потребу його матір`ю у постійному догляді, тому підстави для звільнення позивача відсутні.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що доводи відповідачів, викладені у відзивах спростовуються доказами, які надав позивач до рапорту. Щодо надання документів на підтвердження інформації щодо наявність/ відсутність членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, то чинним законодавством не передбачено порядку видачі таких документів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач проходить військову службу у В/Ч НОМЕР_2 , що підтверджується витягом з наказу від 01.02.2024 №6-РС.

ОСОБА_1 (позивач) є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 25.06.1975.

22.09.2024 позивач подав рапорт до командира В/Ч НОМЕР_1 , в якому просив звільнити з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

До рапорту додав наступні нотаріально засвідчені документи: копію паспорта позивача, копію паспорта матері позивача ОСОБА_2 , копію довідки МСЕК серія МСЕ № 206276 від 15.02.1995, копію свідоцтва про народження позивача, копію свідоцтва про народження - ОСОБА_3 , копія довідки про зміну прізвища, акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду; довідка від 10.09.2024 № 546, витяги з реєстрів територіальної громади, довідка від 13.09.2024 № 20, копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 (сина ОСОБА_2 ).

За результатами розгляду рапорту, позивач отримав лист В/Ч НОМЕР_1 від 25.11.2024 № 1669, в якому проінформовано, що кадрове рішення щодо звільнення військовослужбовців приймає Військова частина НОМЕР_2 . Військова частина НОМЕР_2 повідомляє, що документи на звільнення залишено без реалізації у зв`язку з відсутністю підстав для звільнення.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду за їх захистом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

В подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб, який продовжено і до цього часу.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

За змістом підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII (тут і ділі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:

- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі № 380/16966/24.

Суд встановив, що 22.09.2024 позивач звернувся до відповідача В/Ч НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби у запас у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 , особою з інвалідністю ІI групи. До рапорту додав відповідні документи.

Згідно довідки МСЕК серія МСЕ №206276 від 15.02.1995, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання.

Згідно висновку ЛКК №460 від 09.12.2024, ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду і нездатна до самообслуговуванням протягом 1 року.

Також позивачем надано до рапорту документи щодо інших членів сім`ї першого ступеня споріднення ( ОСОБА_4 ), зокрема проходження ним військової служби.

Докази, що ОСОБА_4 , який є сином ОСОБА_2 звертався до керівництва, в якій він проходить військову службу, із рапортом про звільнення його з військової служби на тій же підставі, яку позивач зазначив у своєму рапорті у спірних правовідносинах, відсутні.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що обставина того, що саме позивач здійснює постійний догляд за матір`ю ( ОСОБА_2 ), підтверджується актом про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 12.09.2024, складеного за Додатком 8 до Порядку, в редакції постанови КМУ від 16.08.2024 № 930. Докази на спростування вказаних обставин відповідачами не надано.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ураховуючи встановлені судом обставин справи, підтверджених відповідними доказами, щодо необхідності здійснення постійного догляду за хворою (матір`ю) ОСОБА_2 , особою з інвалідністю ІI групи, відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які б могли забезпечити та погодились здійснювати відповідний догляд, відсутності заяви іншого сина про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за матір`ю, визначення самою ОСОБА_2 (матір`ю) саме позивача для свого утримання (догляду), суд дійшов висновку про недоведення відповідачами своє позиції.

Згідно з пунктами 233, 234 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Згідно з абзацом другим пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 (далі Інструкція №170), звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Абзацом тринадцятим пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Зміст указаних вище норм законодавства вказує на те, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби (за умови наявності відповідних підстав для звільнення, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу») подають відповідний рапорт по команді разом з документами, які підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби. Тобто, процедура звільнення військовослужбовця з військової служби відбувається за визначеною процедурою, яка включає в себе, зокрема, такі етапи:

- подання військовослужбовцем безпосередньо своєму командиру рапорту про звільнення з наданням документів, якими підтверджуються підстави для звільнення з військової служби;

- розгляд рапорту про звільнення;

- прийняття наказу про звільнення з військової служби.

Крім цього, як зазначено Верховним Судом у постанові від 26 червня 2024 року у справі №420/23353/23, розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби, адресований командиру військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований 22.09.2024 за вх.№ 4242, фактично не розглянутий, рішення по суті поставленого військовослужбовцем питання не прийнято.

Отже, за результатами розгляду рапорту позивача по суті не прийнято жодного рішення (ані про задоволення, ані про відмову у задоволенні рапорту позивача), що свідчить про неналежний розгляд рапорту позивача про звільнення його з військової служби.

Суд зазначає, що В/Ч НОМЕР_1 не надала належної оцінки заявленим підставам та документам, доданих до рапорту позивача про його звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а В/Ч НОМЕР_2 взагалі не розглянула рапорт. Відповідно, не вчинення суб`єктом владних повноважень указаних вище дій унеможливлює здійснення судом оцінки документам, доданим до рапорту позивача про його звільнення, який по суті не був розглянутий.

Інформація, викладена в листі В/Ч НОМЕР_1 від 25.11.2024 № 1669, що кадрове рішення щодо звільнення військовослужбовця приймає В/Ч НОМЕР_2 , та повідомлення, що документи залишено без реалізації за відсутністю підстав, не замінюють офіційного документа (офіційної письмової відповіді) за результатами розгляду рапорту або ж документа розпорядчого характеру відносно позивача (таким може бути, наприклад, наказ про звільнення з військової служби).

Твердження у письмовій формі посадової особи В/Ч НОМЕР_1 , зазначені у листі від 25.11.2024 № 1669 носить інформаційний характер, і не є рішенням суб`єкта владних повноважень, уповноваженого на прийняття відповідного рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про допущення відповідачами відносно позивача протиправної бездіяльності щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 22.09.2024, тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити.

Щодо вимоги зобов`язального характеру то суд враховує, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд зважає на статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), якою передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З врахуванням приписів статті 2 КАС України, процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, забезпечувати поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд приймаючи рішення, не перебирає на себе повноважень суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення спірного питання за встановлених судом обставин.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідачів розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 22.09.2024 щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом сім`ї першого ступеня споріднення, за матір`ю ОСОБА_2 , який є інвалідом ІІ групи є похідними від основної вимоги, яку суд задовольнив, тому також підлягають задоволенню.

Судом враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підстави для відшкодування судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 22.09.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 та Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 22.09.2024 та прийняти відповідне рішення за результатами його розгляду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 .

Повний текст рішення виготовлено 04 березня 2025 року.

Суддя І.І. Соломко