Справа № 320/20748/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донгипс" до Головного управління ДПС у м. Києві як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, строк позовної давності, протягом якого ТОВ "Донгипс" могло пред’являти позовні вимоги до ВАТ «Микитівський алебастровий комбінат» сплив 01.02.2021 і саме з цієї дати заборгованість ВАТ «Микитівський алебастровий комбінат» перед позивачем у сумі 805 000 грн. стала безнадійною, а тому ТОВ "Донгипс" правомірно включено таку безнадійну дебіторську заборгованість до складу інших операційних витрат в 2021 році та списано своєчасно. Також позивач звертає увагу на те, що акт перевірки, на підставі якого складено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не містить підписів усіх осіб, що брали участь у перевірці, що робить такий акт нечинним.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 позовну заяву було залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позову, протягом якого позивачу необхідно було уточнити відповідача у справі (найменування, місцезнаходження; поштовий індекс; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса) шляхом надання суду уточненої позовної заяви (у двох примірниках).

02.08.2023 позивачем до суду надано заяву про усунення недоліків позову від 02.08.2023 разом із уточненою позовною з примірником для відповідача.

Отже, позивачем в установлений судом строк та спосіб усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

26.07.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що ТОВ "ДОНГИПС" безнадійну дебіторську заборгованість по контрагенту ПАТ "Микитівський алебастровий комбінат" по договору купівлі-продажу корпоративних прав від 29.01.2007 б/н на суму 805 000 грн., безпідставно включено до складу інших операційних витрат в 2021 році, так як строк позовної давності сплив в 2013 році, у зв’язку із чим позивачем порушено: - п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 за №237, п.5, 6, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, пп. 14.1.11 п.14.1 ст. 14, п.44.1, ст.44, т. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, що призвело до заниження ТОВ "ДОНГИПС" податку на прибуток на загальну суму 144 900 грн., в тому числі за 2021 рік на суму 144 900 гривень.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Перевіркою ТОВ «ДОНГИПС» встановлено порушення: - п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 за №237, п.5, 6, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, пп. 14.1.11 п.14.1 ст. 14, п.44.1, ст.44, т. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, що призвело до заниження ТОВ "ДОНГИПС" податку на прибуток на загальну суму 144 900 грн., в тому числі за 2021 рік на суму 144 900 гривень.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує норми права, які чинні станом на час їх виникнення та звертає увагу на таке.

За приписами частини першої статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Відповідно до положень пунктів 78.4, 78.5, 78.6 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної позапланової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (п. 78.8 ст. 78 ПК України).

Пунктом 86.1 статті 86 ПК України, серед іншого регламентовано, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В силу вимог пункту 86.3 статті 86 ПК України акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов'язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов'язання.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки або неможливості його вручення та підписання у зв’язку з відсутністю платника податків або його законних представників за місцезнаходженням такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У зазначених у цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт.

Згідно із пунктом 86.7 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом’якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід’ємною частиною матеріалів перевірки.

Відповідно до пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п’ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом’якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.

Позивач, серед іншого, обґрунтовує позовні вимоги порушенням порядку оформлення результатів документальної позапланової виїзної перевірки, зокрема, звертає увагу на те, що акт перевірки, на підставі якого складено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не підписаний Надією Свидовою – головним державним інспектором відділу контролю за місцевими податками та неподатковими платежами управління податкового аудиту інших податків та категорій платників Головного управління ДПС у м. Києві, (в графі «підпис» є надпис «відпустка») та Євгенією Сидоровою – головним державним інспектором відділу контролю міжнародних операцій та обміну управління трансферного ціноутворення Головного управління ДПС у м. Києві (в графі «підпис» є надпис «лікарняний»).

У зв’язку із чим, суд звертає увагу на наступне.

Оформлення посадовими особами контролюючих органів результатів документальних перевірок платників податків-юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів щодо дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, регулюється Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 (далі – Порядок від 20 серпня 2015 року № 727), а також Методичними рекомендаціями щодо оформлення матеріалів документальних перевірок, затвердженими наказом Державної фіскальної служби України від 1 червня 2017 року № 396 (далі – Методичні рекомендації від 1 червня 2017 року № 396).

Згідно з Порядком від 20 серпня 2015 року № 727 та Методичними рекомендаціями від 1 червня 2017 року № 396 акт документальної перевірки – службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У акті перевірки зазначається детальна інформація щодо виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства.

Отже, акт податкової перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої податкової перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення та його зміст може бути оскаржено шляхом подання до контролюючого органу за основним місцем обліку заперечень до акту перевірки.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 та пункту 86.8 статті 86 ПК України на підставі акта перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

У разі незгоди з контролюючим органом платник податків має право оскаржити прийняте рішення (податкове повідомлення-рішення) (підпункт 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України).

За змістом пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу.

Зазначене свідчить про те, що доводи, судження, інформація акта перевірки, складеного особами, що її проводили, вивчається та оцінюється, зокрема начальником або заступником начальника контролюючого органу, і в разі наявності податкових порушень саме вони приймають податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов’язання платникові податків.

Сам по собі акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов’язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акта.

Таким чином, акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб’єкта господарювання, й не є обов’язковим рішенням суб’єкта владних повноважень. Непідписання акта перевірки не можна ототожнювати, зокрема з непідписанням судового рішення, наслідки чого прямо встановлені в законі, чи непідписанням окремих рішень суб’єктом владних повноважень, коли негативні наслідки такого дефекту також можуть бути встановлені законом.

Обов’язкові рішення суб’єкта владних повноважень мають відповідати вимогам частини другої статті 2 КАС України, які не можуть поширюватися на акт перевірки.

Чинне законодавство не встановлює такий наслідок відсутності в акті перевірки підпису одного з перевіряючих контролюючого органу, як його нечинність, недійсність. Зазначена вада акта не робить автоматично протиправними рішення контролюючого органу, що прийняті на підставі такого акта.

Акт перевірки – це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть пред’являтися лише ті вимоги, що стосуються доказів. Оцінка акта перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Водночас саме по собі порушення порядку оформлення акта перевірки (у частині обов’язку підписання особами, які здійснювали перевірку) не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, винесеного на підставі не підписаного одним із перевіряючих акта перевірки, але в сукупності з іншими порушеннями може слугувати обставиною для висновку щодо протиправності рішень контролюючого органу. Це стосується випадків, коли обставини, викладені в акті, не знайдуть підтвердження в суді.

Аналогічний висновок викладено у постанові Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов'язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2020 у справі №140/388/19, де зазначено, що судова палата прийшла до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зазначеної, зокрема у постанові від 3 грудня 2019 року №1440/1965/18 та вважає за потрібне сформулювати такий правовий висновок, згідно з яким відсутність у акті перевірки підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, яка її проводила, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акта, при відсутності порушень правил проведення перевірки.

Отже, суд не знаходить підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у зв`язку із тим, що акт перевірки, на підставі якого складено оскаржуване податкове повідомлення-рішення не містить підписів усіх посадових осіб контролюючого органу, які брали участь у перевірці.

Щодо обставин справи по суті встановлених порушень під час проведення перевірки судом встановлено таке.

Як вбачається із матеріалів справи, за результатами перевірки встановлено порушення: - п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 за №237, п.5, 6, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, пп. 14.1.11 п.14.1 ст. 14, п.44.1, ст.44, т. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, що призвело до заниження ТОВ "ДОНГИПС" податку на прибуток на загальну суму 144 900 грн., в тому числі за 2021 рік на суму 144 900 гривень.

Згідно з п.4 (С)БО 10, безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності.

Відповідно до п. 5 П(С)БО 10 дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума.

Пунктом 11 П(С)БО 10 поточна дебіторська заборгованість, щодо якої створення резерву сумнівних боргів не передбачено, у разі визнання її безнадійною списується з балансу з відображенням у складі інших операційних витрат.

Ознаки безнадійної заборгованості для цілей застосування положень Кодексу наведено у пп. 14.1.11 п.14.1 ст.14 ПКУ.

Так, у податковому обліку безнадійною заборгованістю є: а) заборгованість за зобов’язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення; в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими; г) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб); д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у звʼязку з його ліквідацією; е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року; є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості; ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у звʼязку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; з) заборгованість субʼєктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у звʼязку з їх ліквідацією.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (далі - П(С)БО 16).

Пунктом 4 П(С)БО 16 "Витрати" визначено терміни:

Елемент витрат - сукупність економічно однорідних витрат.

Прямі витрати - витрати, що можуть бути віднесені безпосередньо до конкретного обʼєкта витрат економічно доцільним шляхом.

Обʼєкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення повʼязаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Згідно з п. 5 П(С)БО 16 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобовʼязань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобовʼязань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені (п.6 П(С)БО 16).

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо повʼязати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені (п.7 П(С)БО 16).

Ведення бухгалтерського обліку, який є підставою для податкового обліку, регламентується Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV із змінами та доповненнями (далі – Закон №996-ХІV) та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 із змінами та доповненнями (далі - Положення №88).

Законом № 996-XIV визначено принципи, на яких ґрунтуються бухгалтерський облік та фінансова звітність. Згідно з принципом нарахування та відповідності доходів і витрат для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрат відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.

Статтею 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Тобто, головною метою складання фінансової звітності є достовірна оцінка минулих, поточних та майбутніх подій господарської діяльності.

Пунктом 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно з п.2 ст. 9 вищезазначеного Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обовʼязкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документи, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 1.2 Положення №88, господарські операції відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Статтею 4 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV визначено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах: превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з їх юридичної форми.

Ведення податкового обліку регламентується, зокрема, Податковим кодексом України. Відповідно до п.44.1 ст.44 ПКУ для цілей оподаткування платники податків зобов’язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування та/або податкових зобов’язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначено абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 ЦКУ, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об’єкту оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу. Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПКУ об’єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

До перевірки також було надано лист ПАТ «Микитівський алебастровий комбінат» від 27.12.2010 №1/12/10 про визнання боргу та проведення розрахунку за договором від 29.01.2007 до 31.01.2018.

В бухгалтерському обліку зазначена операція відображена наступним чином:

Дт 3772 Кт 741 - 805 000 грн. (продаж частки у статутному фонді);

Дт 971 Кт 143 - 805 000 грн. (списання балансової вартості інвестицій).

ДТ 944 Кт 3772 - 805 000 грн. (списано безнадійну дебіторську заборгованість).

Згідно наданих до перевірки регістрів бухгалтерського обліку станом на 01.01.2017 на балансі Товариства обліковувалась дебіторська заборгованість ПАТ "Микитівський алебастровий комбінат" перед ТОВ "ДОНГИПС" в сумі 805 000 гривень.

Відповідно до п.4. Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 за №237 (далі - П(С)БО 10): Довгострокова дебіторська заборгованість - сума дебіторської заборгованості, яка не виникає в ході нормального операційного циклу та буде погашена після дванадцяти місяців з дати балансу. Поточна дебіторська заборгованість - сума дебіторської заборгованості, яка виникає в ході нормального операційного циклу або буде погашена протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

ТОВ "ДОНГИПС" дебіторську заборгованість в сумі 805 000 грн. ПАТ "Микитівський алебастровий комбінат" обліковувало як поточну дебіторську заборгованість.

Відтак, відповідачем було встановлено, що дані бухгалтерського обліку ТОВ "ДОНГИПС" по операції з продажу частки в статутному фонді ТОВ "Шахтоуправління "Попасні ліски", надані Товариством до перевірки, не відповідають даним, задекларованим покупцем частки - ПАТ "Микитівський алебастровий комбінат".

У звʼязку з тим, що дебіторська заборгованість в розмірі 805 000 грн. виникла в 2007 році, представнику ТОВ "ДОНГИПС" було надано запит від 13.03.2023 Nє9606/1/26-15-07-01-07 з проханням надати всі документи, що стосуються операції з продажу ТОВ "ДОНГИПС" частки в статутному фонді ТОВ "Шахтоуправління "Попасні ліски" до ПАТ "Микитівський алебастровий комбінат", а також копії податкової та фінансової звітності ТОВ "ДОНГИПС", які підтверджують декларування дебіторської заборгованості ПАТ "Микитівський алебастровий комбінат".

Станом на дату завершення перевірки додаткові документи до перевірки не надавались.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу частки (корпоративних прав) від 29.01.2007 б/н строк оплати встановлено до 31.12.2007. Разом з тим, позивач стверджує, що перебіг позовної давності закінчився 01 лютого 2021 року, відповідно до п.5 ст. 261 ЦКУ та саме з 01 лютого 2021 заборгованість ПАТ "Микитівський алебастровий комбінат" стала безнадійною для ТОВ "ДОНГИПС", оскільки сплинув строк позовної давності.

Суд критично оцінює такі твердження позивача, виходячи із наступного.

Питання, що стосуються визначення та перебігу строків позовної давності, врегульовано відповідними статтями Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (зі змінами та доповненнями) (далі - ЦКУ).

Відповідно до ст. 296 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність (ст. 260 ЦКУ) обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 261 ЦКУ перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Строк виконання зобовʼязання встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначено подією, яка неминуче повинна настати. У цьому випадку зобовʼязання підлягають виконанню з настанням цієї події або протягом певного періоду (через певний період) після настання такої події. За зобовʼязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається після закінчення строку виконання зобов'зань за договором (4. 5 ст. 261 ЦКУ).

Статтею 253 ЦКУ передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повʼязано його початок.

Отже, перебіг строку позовної давності по договору купівлі-продажу частки (корпоративних прав) від 29.01.2007 б/н почався з 01.01.2008.

Пунктом 1 ст. 264 ЦКУ передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовʼязку.

Відповідно до п.3 ст. 264 ЦКУ після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, враховуючи викладене, строк позовної давності по дебіторській заборгованості ПАТ "Микитівський алебастровий комбінат" перед ТОВ "ДОНГИПС" в розмірі 805 000 грн. закінчився в грудні 2013 року (після сплину 3 років з дати переривання строку позовної давності (ст. 264 ЦКУ) в звʼязку з отриманням листа від ПАТ "Микитівський алебастровий комбінат" від 27.12.2010 №1/12/10 про визнання боргу).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "ДОНГИПС" безнадійну дебіторську заборгованість по контрагенту ПАТ "Микитівський алебастровий комбінат" по договору купівлі-продажу частки (корпоративних прав) від 29.01.2007 б/н на суму 805 000 грн., безпідставно включено до складу інших операційних витрат в 2021 році, так як строк позовної давності сплив в 2013 році, а отже ТОВ "ДОНГИПС" вищевказану безнадійну дебіторську заборгованість списано несвоєчасно.

Також, суд зауважує, що позивачем не надано жодних доказів того, що ТОВ "ДОНГИПС" вживало заходів для стягнення дебіторської заборгованості в розмірі 805 000 грн, з ПАТ "Микитівський алебастровий комбінат", в тому числі в судовому порядку.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем в даній справі доведено правомірність і обґрунтованість прийнятого рішення.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до положень ст. 139 КАС України суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 242-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.