Справа № 160/16882/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2025 року м. Дніпросправа № 160/16882/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року (суддя Конєва С.О.) в справі № 160/16882/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:

визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 28 січня 2024 року по 14 березня 2024 року в розрахунку до 30 000 грн на місяць;

зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 28 січня 2024 року по 14 березня 2024 року в розрахунку до 30 000 грн на місяць.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги витяг з бойового наказу командира 1936 ошвб № 2дск КП від 28 січня 2024 року, згідно з яким позивач направлений на виконання бойового завдання «з метою проведення відновлювальних робіт у будівлі за адресою: місто Херсон, ... для забезпечення належної роботи Херсонської обласної військової адміністрації та на виконання Бойового розпорядження командира 26 обр від 28.01.2024 № 10т» з 28.01.2024 у складі зведеного підрозділу «Херсон-11» 1936 ошвб.

Тобто наявні матеріалах справи докази стверджують про те, що позивач у період з 28.01.2024 по 14.03.2024 виконував бойове завдання на підставі бойового наказу командира 1936 ошвб № 2дск КП від 28.01.2024 на виконання Бойового розпорядження командира 26 обр від 28.01.2024 № 10т у складі зведеного підрозділу «Херсон-11» 1936 ошвб у місті Херсон.

Судом першої інстанції у рішенні встановлено, що позивачу у період з 28.01.2024 по 14.03.2024 не проведено нарахування та виплату додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", але не взято до уваги, що у розпорядженні позивача з січня 2024 року були документи, які за своїми формою та змістом надавали позивачу змогу розраховувати на те, що йому буде здійснено нарахування та виплата додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Судом першої інстанції також не взято до увагу, що у спірний період позивач відряджений для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки, а доводи відповідача не підкріплені жодними доказами відносно того, що позивачем виконувалося не бойове розпорядження, а відновлювальні роботи, оскільки ці доводи спростовуються наявними у справі доказами, у тому числі бойовим наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 2дск КП - м. Кривий Ріг 22.30 від 28.01.2024.

Також вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на те, що військова частина НОМЕР_1 не отримувала від керівників органів військового управління, штабу угруповання військ, штабу тактичної групи на території Херсонської області повідомлення про виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань, рапортів (донесення) командира підрозділу та довідки про виконання бойових спеціальних завдань, витяги із журналів бойових дій у період з 28.01.2024 по 14.03.2024, а тому підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди позивачу відсутні. Дані відомості не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки відповідно до пункту 4 розділу XXXIV Порядку № 260, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Підтвердженням виконання бойового (спеціального) завдання позивачем у відрядженні підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 28 від 28.01.2024, в якому вказано вважати позивача таким, що вибув для виконання бойового завдання у складі зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_1 ХЕРСОН-11 з 28.01.2024, підстава бойове розпорядження командира 26 обр №10т від 27.01.2024 року, посвідчення про відрядження.

Відсутність таких документів, як повідомлення про виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань, рапорти, довідки, витяги із журналів бойових, є чинником, що знаходиться поза зоною впливу та компетенції позивача, а тому посилання відповідача у цій частині суд не мав брати до уваги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 призваний на військову службу по мобілізації на підставі Указів Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні та від 24.02.2022 року №69/2022 Про загальну мобілізацію, відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом призначений до військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого водія третього відділення першого автомобільного взводу технічної роти, ВОС-790702Т, зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення та приступив до виконання службових обов`язків за посадою з 28.03.2022р.

28.01.2024 р. у складі зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_1 ХЕРСОН-11 ряд військовослужбовців, серед яких і позивач, вибули для виконання бойового завдання на підставі бойового розпорядження командира 26 обр №10т від 27.01.2024 р. та, зокрема посвідчення №290, стосовно позивача з 28.01.2024р., про що свідчить зміст копії витягу з наказу №28.

Згідно з витягом з наказу №75 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.03.2024 р. прибули і приступили до виконання службових обов`язків після виконання бойового завдання особовий склад зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_1 , ряд військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , серед яких і позивач, що підтверджується копією наведеного витягу з наказу.

Згідно з довідками про суми грошового забезпечення позивача від 22.03.2024 р. №6/93, від 14.06.2024 р. №6/229 за січень 2024 р. квітень 2024 р. позивачеві нарахована та виплачена додаткова винагорода із розрахунку 30000 грн за період з 24.01.2024 р. по 27.01.2024р. у сумі 3870,97 грн, за період з 22.03.2024 р. по 31.03.2024 р. у сумі 9677,42 грн.

Додаткова винагорода у розрахунку до 30000 грн, передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022 р., у спірний період з 28.01.2024 р. по 14.03.2024 р. позивачеві не нараховувалась та не виплачувалась, що підтверджено відповідачем у його письмових поясненнях.

Встановивши, що позивач у період з 28.01.2024 р. по 14.03.2024 р. не виконував жодних бойових (спеціальних) завдань, перелік яких наведений у пункті 2 розділу ХХХІV Порядку №260, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не мав права на отримання вищенаведеної додаткової винагороди, тому підстави для виплати позивачеві за вказаний вище спірний період додаткової винагороди в розрахунку до 30000 грн. на місяць, передбаченої постановою КМУ №168 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у відповідача були відсутні.

Ці обставини стали підставою для відмови у задоволенні позову,

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді старшого водія третього відділення першого автомобільного взводу технічної роти.

Відповідно до наказу №28 від 28 січня 2024 року командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), зокрема, ОСОБА_2 вибув для виконання бойового завдання у складі зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 28 січня 2024 року на підставі бойове розпорядження командира 26 обр №10т від 27 січня 2024 року, посвідчення про відрядження № 290 від 28 січня 2024 року.

Відповідно до п. 4 витягу із бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2дск КП - м. Кривий Ріг 22.30 від 28.01.2024 позивач виконував відновлювальні роботи у будівлі за адресою АДРЕСА_1 для забезпечення належної роботи Херсонської обласної військової адміністрації.

Старшому солдату ОСОБА_1 , старшому водію третього відділення першого автомобільного взводу технічної роти військової частини НОМЕР_1 , видано посвідчення про відрядження від 28 січня 2024 року №290, яким останнього відряджено до АДРЕСА_1 . Термін відрядження з 28.01.2024 року для виконання БР командира 26 обр №10т від 27.01.2024 року. Підстава відрядження: наказ від 28.01.2024 року №28.

Відповідно до витягу із наказу №75 від 15 березня 2024 року командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) вважати такими, що прибули до виконання службових обов`язків після виконання бойового завдання старшого солдата ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 22 березня 2024 року №6/93 дохід ОСОБА_1 , який проходить військову службу за мобілізаційним планом у військовій частині НОМЕР_1 , за січень-лютий 2024 року складає, у тому числі додаткова винагорода на період дії воєнного стану: січень 2024 року 3870,97 грн.; лютий 2024 року - 3870,97 грн.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2024 року №6/229 ОСОБА_1 , який проходить військову службу за мобілізаційним планом у військовій частині НОМЕР_1 , виплачено дохід за січень-квітень 2024 року, зокрема додаткова винагорода на період дії воєнного стану за період з 24.01.2024 по 27.01.2024 (з розрахунку 30 000 грн.): лютий 2024 року - 3870,97 грн.

Спірним в цій справі є питання виплати позивачу додаткової винагороди в розрахунку 30000 грн на місяць за період виконання бойового завдання.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року ухвалена постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова №168).

Пунктом 1-1 постанови № 168 установлено, що на період воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Згідно з пунктом 1-2 постанови № 168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260).

За положенням пункту 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану у Порядку №260 врегульовані розділом XXXIV.

Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV цього Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах, зокрема:

30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;

з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;

з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;

у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;

у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).

Як обумовлено пунктом 4 розділу XXXIV Порядку №260, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 10 розділу XXXIV Порядку №260).

Відтак, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, є накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів (розпоряджень), журналів бойових дій та рапортів командира підрозділу про участь військовослужбовця у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Виходячи зі змісту бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2дск КП - м. Кривий Ріг 22.30 від 28 січня 2024 року, позивач не виконував бойові (спеціальні) завдання, які зазначені у пункті 2 розділу XXXIV Порядку № 260, виконання яких дає право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн, доказів протилежного сторонами не надано.

Судом першої інстанції також зауважено, що у переліку районів відповідно до наказів Головнокомандувача ЗСУ від 01 лютого 2024 року №42, від 01 березня 2024 року. №82, від 01 квітня 2024 року №121 саме місто Херсон відсутнє, а тому обґрунтованих підстав вважати, що місто Херсон було віднесено до переліку районів ведення (бойових) дій у період з 01 січня 2024 року по 31 березня 2024 року у суду немає.

Апелянтом ці твердження не спростовані.

Крім того, військова частина НОМЕР_1 не отримувала від керівників органів військового управління, штабу угруповання військ, штабу тактичної групи на території Херсонської області повідомлення про виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань, рапортів (донесень) командира підрозділу, в якому проходить службу позивач, про виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань у період з 28 січня 2024 року по 14 березня 2024 року, витягів із записів журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового журналу) із записами про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії або виконанні бойових (спеціальних) завдань, відповідно, у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі до 30000 грн.

Посилання позивача на бойове розпорядження командира 26 обр №10т від 27 січня 2024 року не доводить його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у спірний період.

При цьому наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 2дск КП - м. Кривий Ріг 22.30 від 28 січня 2024 року, виданий на підставі такого бойового розпорядження, зазначення про те, що позивач відряджався в район ведення бойових дій саме для ведення бойових дій чи виконання бойових завдань, не містить.

Також суд зауважує, що позивач не пов`язує своє право на виплату додаткової винагороди власне з виконанням ним бойових завдань та заходів, які у значенні постанови № 168 означають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів», адже на обґрунтування своєї позиції не зазначає, до виконання яких завдань чи заходів він був залучений під час перебування у відповідному позиційному районі протягом спірного періоду, не конкретизує, у якому місці та за яких обставин ці завдання ним виконувалися, не наводить щонайменшої деталізації виконуваних ним бойових завдань чи заходів.

Позивач фактично уважає (виходячи з підстав позову та доводів апеляційної скарги) достатньою підставою для виплати йому додаткової винагороди у розмірі до 30 000 грн факт перебування його в районі ведення бойових дій на підставі бойового розпорядження, яким його направлено до такого району ведення бойових дій, проте лише перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій та наявність бойового розпорядження не є достатніми підставами для виплати додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн, передбаченої постановою № 168.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 червня 2024 року у справі № 400/249/23.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року в справі № 160/16882/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року в справі № 160/16882/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 05 березня 2025 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 05 березня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов