Справа № 480/4981/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 р. Справа № 480/4981/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 (суддя: Н.В. Савицька, м. Суми) по справі № 480/4981/24

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області третя особа Державна судова адміністрація України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області (далі по тексту - ТУ ДСА в Сумській області, відповідач), третя особа: Державна судова адміністрація України (далі ДСА України, третя особа), в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року (у тому числі оплачуваної відпустки з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу), без урахування доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу як такій, що має стаж роботи на посаді судді більше 5 років, за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу як такій, що має стаж роботи на посаді судді більше 10 років, за період з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області нарахувати та виплатити судді Шосткинського районного суду Сумської області ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу як такій, що має стаж роботи на посаді судді більше 5 років, за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу як такій, що має стаж роботи на посаді судді більше 10 років, за період з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області подати у строк, визначений судом звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог послалася на протиправність дій відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 в періоди з 01.10.2021 по 30.06.2022 та з 01.03.2024 по 31.05.2024 доплати суддівської винагороди без врахування щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20% та 30% відповідно посадового окладу, як таких, що не базуються на нормах закону та суперечать рішенню Конституційного Суду № 11-р/2018, згідно з яким позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим лише у випадках притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, а не через обставини, що не залежать від нього особисто або обумовлені його поведінкою, оскільки в цьому випадку позбавлення судді цього права є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Враховуючи, що відносно позивача триває кваліфікаційне оцінювання у зв`язку із закінченням 24.09.2021 п`ятирічного строку повноважень, а будь-яких встановлених законом обставин, що зумовлюють позбавлення ОСОБА_1 права на доплати до посадового окладу немає, зокрема, вона не притягалася ані до дисциплінарної, ані до кримінальної відповідальності, невиплата відповідачем щомісячної доплати за вислугу років невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності судді у виді зниження рівня матеріального забезпечення, оскільки позивач не здійснює правосуддя через обставини, які не залежать від його волі та поведінки.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 у справі № 480/4981/24 позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, третя особа - Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року (у тому числі оплачуваної відпустки з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу), без урахування доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу як такій, що має стаж роботи на посаді судді більше 5 років, за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу як такій, що має стаж роботи на посаді судді більше 10 років, за період з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (вул. Українських Перемог, буд. 4, м. Суми, 40002, ) нарахувати та виплатити судді Шосткинського районного суду Сумської області ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу як такій, що має стаж роботи на посаді судді більше 5 років, за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу як такій, що має стаж роботи на посаді судді більше 10 років, за період з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 № 480/4981/24 і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про відсутність у діях відповідача ознак протиправності, оскільки нарахування суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення суддів Шосткинського міськрайонного суду Сумської області здійснювалося відповідно до ст. 135 Закону України про судоустрій і статус суддів», з урахуванням ст.7. Закону України «Про державний бюджет», так як фінансування судів здійснюється коштами Державного бюджету України, та на підставі штатного розпису, за підписом голови суду, в якому був зазначений розмір окладу судді з розрахунку 2102 грн..

Можливість нарахування і виплати позивачу суддівської винагороди у 2021-2024 роках в розмірі, визначеному ст.135 закону України «Про судоустрій і статус суддів», із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного Законом «Про державний бюджет України» на 2021-2024 роки у Територіального управління ДСА України в Сумській області була відсутня з причини необхідності обов`язкового виконання абзацу 5 ст. 7 закону «Про державний бюджет України» на 2021-2024 роки, де вказано, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня становить 2102 грн..

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України «Про призначення суддів» від 24.09.2016 №410/2016 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області.

Наказом голови Шосткинського міськрайонного суду Сумської області №29-ос від 19.12.2016 позивача було зараховано до штату Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з 19 грудня 2016 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом (а.с. 17).

Наказом голови Шосткинського міськрайонного суду Сумської області №23-ос від 07.11.2018 «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років судді ОСОБА_1 » позивачу, як такій, що має стаж роботи більше 3 років, встановлено щомісячну доплату з 05.08.2018 за вислугу років в розмірі 15 відсотків посадового окладу (а.с. 18).

Наказом голови Шосткинського міськрайонного суду Сумської області № 27- ОС від 20.12.2018 позивачу з 19.12.2018 встановлено щомісячну доплату в розмірі 20 відсотків посадового окладу.

Виплата щомісячної доплати за вислугу років ОСОБА_1 була припинена з 24.09.2021, оскільки в цей день закінчились повноваження позивача на посаді судді в межах п`ятирічного строку.

Позивач, вважаючи порушеним право на належне матеріальне забезпечення, звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із недоведення ТУ ДСА у Сумській області належними та допустимими доказами, що, нараховуючи та виплачуючи суддівську винагороду позивачу за спірні періоди у розмірі посадового окладу без урахування доплат за вислугу років у розмірі 20 та 30 відсотків посадового окладу, останній діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Так, з огляду на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018, оскільки позивач у період з 24.09.2021 по даний час не здійснює правосуддя через обставини, що не залежали від неї особисто та не обумовлені її поведінкою, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 за спірні періоди права на отримання доплат до посадового окладу за вислугу років у розмірі 20 та 30 відсотків посадового окладу (щомісячно), а тому нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року без урахування доплати за вислугу років є протиправним.

З огляду на те, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, з посиланням на приписи статті 14 КАС України щодо обов`язковості судових рішень та відсутність об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачав підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 43 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У Преамбулі до Закону № 1402-VIII зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною першою статті 4 Закону № 1402-VIII унормовано, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (частина друга статті 4).

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини другою статті 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII (яка, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11.03.2020, діє в редакції Закону № 1774-VIII) визначено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з частиною п`ятою статті 135 Закону № 1402-VIII, суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років 15 відсотків, більше 5 років 20 відсотків, більше 10 років 30 відсотків, більше 15 років 40 відсотків, більше 20 років 50 відсотків, більше 25 років 60 відсотків, більше 30 років 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до частини десятої статті 135 Закону № 1402-VIII, суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Пунктом 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачено, що повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (Закон № 1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до пункту 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (чинного до 01.01.2020) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Згідно з пунктом 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (чинного до 01.01.2020), до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№18-20, ст. 132 із наступними змінами).

На підставі підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 №193-IX (далі Закон №193-IX) виключено пункти 22 і 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (наведені вище).

Відповідно до частин першої-третьої статті 133 Закону № 2453-VI (у редакції Закону №192-VIII), суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частини п`ятої статті 133 Закону №2453-VI, суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років 15 відсотків, більше 5 років 20 відсотків, більше 10 років 30 відсотків, більше 15 років 40 відсотків, більше 20 років 50 відсотків, більше 25 років 60 відсотків, більше 30 років 70 відсотків, більше 35 років 80 відсотків посадового окладу.

Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу (частина десята статті 133 Закону №2453-VI).

Положення частин третьої, десятої статті 133 Закону №2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018.

За висновками цього Рішення, Конституційний Суд України вирішив:

«1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року -12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року 15 мінімальних заробітних плат».

2. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, зі змінами, а саме:

частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді».

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що положення частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону №192-VIII, які Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 визнані неконституційними, були тотожними за змістом положенням частини десятої статті 135 Закону № 1402-VIII.

Конституційний Суд України у Рішенні від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 зазначав, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України (пункт 7 рішення №4-рп/2016).

Отже, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не може бути застосованою. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Указана норма Закону (частина десята статті 135 Закону №1402-VIII) вже аналізувалася Верховний Судом і правовий висновок щодо її правозастосування викладений у постанові від 13.10.2021 у справі №120/1655/21-а. Так, відповідно до змісту указаного висновку Верховного Суду «…суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 №11-р/2018…».

Однак, Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 у справі №120/1655/21-а констатував, що з набранням чинності Законом № 1401-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково, водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання. Необхідним у цій категорії справи є з`ясування обставин, які зумовили припинення виплати суддям надбавок до посадового окладу: зупинення кваліфікаційного оцінювання й відсторонення на цій підставі від здійснення правосуддя (відповідно до частини п`ятої статті 86 Закону №1402-VIII); закінчення п`ятирічного строку повноважень на посаді судді чи поява іншої обставини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 120/4286/21-а від 29.06.2023.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, з 24.09.2021 ОСОБА_1 не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень на посаді судді.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 07.06.2018 № 133/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема, судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 ..

У зв`язку з прийняттям Закону № 193-ІХ повноваження складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинилися, починаючи з 07.11.2019, що зумовило зупинення проведення кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема, судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 ..

Згідно з наказом голови Шосткинського міськрайонного суду Сумської області № 27-ОС від 20.12.2018, на підставі частини 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу (а.с. 17).

Як зазначає в позовній заяві ОСОБА_1 , з 24.09.2023 стаж її роботи на посаді судді становить більше 10 років, що дає їй право на отримання щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу.

З долучених до матеріалів справи розрахункових листів вбачається, що позивачу в період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 не було виплачено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 та 30 відсотків посадового окладу відповідно (а.с. 26 зворот-29 зворот).

ВККСУ у складі колегії рішенням від 18 грудня 2023 року № 56/ко-23 встановила, що суддя Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 808,5 бала. Визнала суддю Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді.

З наведеного слідує, що нездійснення ОСОБА_1 правосуддя з 24.09.2021 рік обумовлено обставинами, що не залежали від її волі та поведінки.

В той же час, колегія суддів констатує, що обмеження у виплатах доплат суддям, які не відправляють правосуддя на підставі частини 10 статті 135 Закону № 1401-VII,I допустимо лише у випадку притягнення їх до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком чого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, а будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України та рішенню Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018.

Разом з цим, будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач притягалася до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, внаслідок чого буда відсторонена від посади, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене та те, що позивач, починаючи з 24.09.2021 не здійснює правосуддя через обставини, що не залежали від неї особисто та не обумовлені її поведінкою, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у спірні періоди вона мала право на отримання доплати до посадового окладу за вислугу років у розмірі 20 та 30 відсотків посадового окладу (щомісячно). А відтак, дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 за періоди з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року у розмірі посадового окладу без урахування доплати за вислугу років є протиправними.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон № 1402-VIII встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

З огляду на встановлені під час апеляційного перегляду обставини, беручи до уваги, що виконання судового рішення є частиною процедури відновлення порушеного права особи в судовому порядку, колегія суддів погоджується із обраним судом першої інстанції способом захисту порушеного права та вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області нарахувати та виплатити судді Шосткинського районного суду Сумської області ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу як такій, що має стаж роботи на посаді судді більше 5 років, за період з 01 жовтня 2021 по 30 червня 2022 року та щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу як такій, що має стаж роботи на посаді судді більше 10 років, за період з 01 березня 2024 року по 31 травня 2024 року з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 по справі № 480/4981/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова В.Б. Русанова