Справа № 640/20768/21
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року №640/20768/21

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Парненко В.С.,

судді Жука Р.В.,

судді Білоноженко М.А.,

при секретарі Занкович А.І.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_8.,

третьої особи Щеглової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державної податкової служби України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - КМ України, відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо розгляду звернення ОСОБА_2 від 31.03.2021 на ім`я Прем`єр-Міністра України Шмигаля Д.А. ;

зобов`язати Кабінет Міністрів України порушити дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_4 , який був Головою Державної податкової служби України на час вчинення правопорушень та заступника голови Державної податкової служби України ОСОБА_7

Підставою звернення позивача до суду стало довготривале та умисне, на думку позивача, невиконання Державною податковою службою України (далі - ДПС України) та посадовими особами ДПС України, а саме ОСОБА_4 , який займав посаду Голови ДПС України, та його заступником ОСОБА_5 , рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.06.2020 у справі №№ 826/18679/15. А також протиправна, на думку позивача, бездіяльність відповідача щодо розгляду її звернення від 30.03.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2021 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2021 залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державну податкову службу України.

18.10.2021 відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається незгода останнього із твердженнями позивача про неправомірність направлення Секретаріатом Кабінету Міністрів України звернення позивача до Міністерства фінансів України, з огляду на те, що питання порушенні у зверненні стосувались безпосередньо функціональних повноважень Міністерства фінансів України. Також відповідач зазначає, що звернення позивача було розглянуте в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», статті 40 Конституції України, та у спосіб передбачений Регламентом Кабінету Міністрів України.

У відповіді на відзив, наданій до суду 27.10.2021, позивач зазначає, що її звернення від 30.03.2021 на ім?я Прем?єр-міністра України Шмигаля Д.А. не було розглянуто відповідачем у порядок та спосіб передбачений чинним законодавством України, та не було прийнято обґрунтоване рішення. Не були перевірені підстави звернення та обставини, на які вона посилалася. А також зазначає, що така бездіяльність відповідача призводить до тривалого порушення її прав.

Позивач також посилається на положення ст. 20 та ст. 42 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», ст. 68 Закону України «Про державну службу», якими встановлений порядок порушення та притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, відповідно до яких, саме Прем?єр-міністр України надає доручення щодо порушення дисциплінарного провадження стосовно керівників центральних органів виконавчої влади та їх заступників, та застосовує до таких осіб дисциплінарні стягнення.

08.11.2021 третьою особою надано суду пояснення на позовну заяву, відповідно до яких третя особа зазначає, що судами неодноразово надавалася оцінка обставинам, на які посилається позивач на обґрунтування своїх позовних вимог у даній справі, а тому це є встановленими фактами та не підлягає доказуванню в розумінні статті 78 КАС України. Крім того вказує, що визначення посади та прийняття рішення ДПС з поновлення ОСОБА_2 у ДПС України на посаді директора Департаменту правової роботи з 17 червня 2015 року (рівнозначній посаді заступника директора департаменту - начальника управління податку на прибуток підприємств Департаменту оподаткування та контролю об?єктів і операцій Міністерства доходів і зборів) належить до дискреційних повноважень ДПС. А також зазначає, що поновлення ОСОБА_6 на посаді Директора Департаменту правової роботи Державної податкової служби України наказом від 28 грудня 2020 року №1503-о є належним виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2020 року у справі № 826/18679/15, а тому підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб ДПС відсутні.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду позовну заяву передано на розгляд судді Парненко В.С.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 09.09.2024 визначено персональний склад колегії суддів: головуюча суддя Парненко В.С., суддя Білоноженко М.А., суддя Жук Р.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 прийнято адміністративну справу № 640/20768/21 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С. та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження колегією суддів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 закрито підготовче провадження у справі №640/20768/21 та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 15.01.2024.

В подальшому розгляд справи по суті відкладено на 12.02.2025.

В судове засідання, призначене на 12.02.2025, прибули представники сторін, підтримали обрані правові позиції.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, 15.06.2020 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/18679/15 визнано протиправним та скасовано наказ в.о. Голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України від 16 червня 2015 року № 552-о «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлено позивача у Державній податковій службі України на посаді, рівнозначній посаді заступника директора департаменту - начальника управління податку на прибуток підприємств Департаменту оподаткування та контролю об`єктів і операцій Міністерства доходів і зборів України.

Рішення в частині поновлення позивача у Державній податковій службі України на посаді, рівнозначній посаді заступника директора департаменту - начальника управління податку на прибуток підприємств Департаменту оподаткування та контролю об`єктів і операцій Міністерства доходів і зборів України звернуто до негайного виконання.

27.10.2020 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду рішення суду від 15.06.2020 у справі № 826/18679/15 залишено без змін.

22.12.2020 позивач звернулась до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання рішення суду від 15.06.2020 у справі № 826/18679/15 та надала виконавчий лист на примусове виконання.

29.12.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 29.12.2020.

На виконання рішення суду від 15.06.2020 по справі № 826/18679/15 головою ДПС України 28.12.2020 видано наказ № 1503-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_2 », із яким позивача було ознайомлено 29.12.2020 року.

Вважаючи, що наказ від 28.12.2020 № 1503-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_2 » порушує її законні права позивач при ознайомлені з таким наказом зазначила свої зауваження та заперечення, в тому числі й те, що станом на 28.12.2020 посади директора Департаменту правової роботи не існує у структурі та штатному розписі ДПС України. Зазначила, що вона не відповідає кваліфікаційним вимогам та не має юридичної освіти, з зазначеною у наказі посадою незгодна.

Головою ДПС України ОСОБА_4. було складено та підписано попередження про наступне звільнення позивача.

13.01.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанні виконавчого листа №826/18679/15 про поновлення позивача у ДПС України на посаді, рівнозначній посаді.

В постанові про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 зазначено, що рішення суду виконано в повному обсязі згідно з виконавчим документом, що підтверджується наказом ДПС України від 28.12.2020 №1503-о та відповідним записом до трудової книжки.

Вважаючи, що рішення суду від 15.06.2020 згідно виконавчого листа № 826/18679/15 від 09.12.2020 фактично не виконане, наказ ДПС України від 28.12.2020 № 1503-о суперечить чинному на дату винесення спірного наказу законодавству, не заснований на законних та підзаконних актах, та не направлений на фактичне виконання рішення суду від 15.06.2020 у справі № 826/18679/15, позивач 30.03.2021 звернулася до Прем?єр-міністра України Шмигаля Д.А. із відповідною скаргою.

Секретаріатом Кабінету Міністрів України скарга позивача була направлена листом від 31.03.2021 №41-З-014192.26 до Міністерства фінансів України відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» для розгляду і надання відповіді.

У відповідності до листа Міністерства фінансів України від 26.04.2021 з метою отримання інформації з питань, зазначених у зверненні, Міністерство фінансів України листом від 15.04.2021 №17030-07-62/12 звернулося до Державної податкової служби.

Державна податкова служба України, у свою чергу, листом від 21.04.2021 №10-20588 повідомила, що рішення суду у справі №826/18679/15 виконано належним чином.

Листом від 21.05.2021 №16345/0/2-21 Секретаріат Кабінету Міністрів України у відповідь на адвокатський запит стосовно надання інформації про порушення Кабінетом Міністрів України дисциплінарного провадження і притягнення до дисциплінарної відповідальності Голови ДПС ОСОБА_4 та його заступника ОСОБА_7 повідомив, що відповідний проект рішення Кабінету Міністрів України до Секретаріату Кабінету Міністрів не надходив.

Вважаючи, що бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо розгляду звернення від 30.03.2021 та надання оцінки протиправній діяльності посадових осіб ДПС України по навмисному невиконанню рішення суду від 15.06.2020 у справі № 826/18679/15, не притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, порушує її законні права та інтереси, у тому числі право на звернення, право на працю, право на захист від незаконного звільнення, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України передбачено право усіх направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов?язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об?єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону передбачено, що скарга - це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п?яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Преамбулою Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 №794 встановлено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України.

Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України, цього Закону та актів Президента України затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його здійснює організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне та матеріально- діяльності (частини третя статті 4 Закону).

У відповідності до положень частини першої статті 47 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Секретаріат Кабінету Міністрів України здійснює організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення діяльності Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною десятою статті 47 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Секретаріат Кабінету Міністрів України є юридичною особою і діє на підставі цього Закону та Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Секретаріатом Кабінету Міністрів України керує Державний секретар Кабінету Міністрів України (частина третя статті 47 зазначеного Закону).

Згідно з пунктом 1 Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2009 № 850, Секретаріат Кабінету Міністрів України є постійно діючим органом, що забезпечує діяльність Кабінету Міністрів України. Секретаріат у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, Регламентом Кабінету Міністрів України актами Кабінету Міністрів України, цим Положенням, а також наказами Міністра Кабінету Міністрів України.

До повноважень Секретаріату Кабінету Міністрів України належить організація та здійснення в установленому порядку розгляду звернень громадян, адресованих Кабінету Міністрів України, Прем?єр-міністру України, Першому віце-прем?єр-міністру України, віце прем?єр-міністрам України (підпункт 33 пункту 17 Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України).

Параграфом 158 глави 3 розділу 14 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950, встановлено, що звернення громадян, адресовані Кабінетові Міністрів, Прем?єр-міністрові, Першому віце-прем?єр-міністрові, розглядаються відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та в порядку, встановленому цим Регламентом. Секретаріат Кабінету Міністрів опрацьовує звернення громадян та готує пропозиції для розгляду Прем?єр-міністром, Першим віце-прем?єр-міністром для прийняття рішення щодо порушеного питання.

Пунктом 4 Параграфом 158 глави 3 розділу 14 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950, зазначається, що якщо вирішення питання, порушеного у зверненні, не належить до повноважень Прем?єр-міністра, Першого віце-прем??єр-міністра, віце-прем?єр-міністрів, Державного секретаря Кабінету Міністрів, міністра, який не очолює міністерство, Секретаріат Кабінету Міністрів надсилає звернення протягом п?яти днів за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється авторові.

Аналізуючи вищевикладені норми права, слід зробити висновок, що обов`язком Секретаріату Кабінету Міністрів України є направлення звернень громадян, розгляд яких не належить до їхньої компетенції, за належністю відповідному органу.

Згідно з Регламентом Кабінету Міністрів України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 №950, головним розробником проекту акта Кабінету Міністрів є орган, який вносить проект акта до Кабінету Міністрів.

Розробниками проектів актів Кабінету Міністрів є міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації відповідно до своєї компетенції.

Відповідно до Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 375, Міністерство фінансів України (Мінфін) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінфін є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову, бюджетну та боргову політику, державну політику у сфері міжбюджетних відносин та місцевих бюджетів, державну політику у сфері державного пробірного контролю, бухгалтерського обліку та аудиту, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері контролю за дотриманням бюджетного законодавства, державного фінансового контролю, державного внутрішнього фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, забезпечує формування державної політики у сфері організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності та забезпечує формування та реалізацію єдиної державної податкової, митної політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, державної політики у сфері контролю за трансфертним ціноутворенням, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, їх обігу та обліку.

Пунктом 10, зазначеного положення визначається, що Міністр фінансів України порушує перед Кабінетом Міністрів України питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, та їх заступників: ініціює питання притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників структурних підрозділів апаратів центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, територіальних органів таких центральних органів та їх заступників, а також керівників підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління; порушує перед Кабінетом Міністрів України питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, та їх заступників; ініціює питання притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників структурних підрозділів апаратів центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, територіальних органів таких центральних органів та їх заступників, а також керівників підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що саме до повноважень Міністерства фінансів України належить вирішення питань, що порушенні у зверненні позивача.

Враховуючи положення Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950 та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 375, відповідно до якого саме Міністерство фінансів України, як орган, що є головним розробником проекту акта та відповідальним щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників центральних органів виконавчої влади, Секретаріатом Кабінету Міністрів України направлено звернення позивача від 30.03.2021 із заявою щодо порушення дисциплінарного провадження стосовно посадових осіб Державної податкової служби України в передбаченому законодавством порядку до Міністерства фінансів України для відповідного розгляду, перевірки обставин зазначених зверненні та вжиття за необхідності заходів передбачених законодавством України.

Таким чином, суд доходить висновку, що посилання позивача на бездіяльність відповідача не знаходять своїх підтверджень, натомість звернення позивача було розглянуте в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», статті 40 Конституції України, та у спосіб передбачений Регламентом Кабінету Міністрів України.

Відповідачем було вчинено всі дії відповідно до закону та у спосіб визначений законом, а також вжито всі можливі заходи про інформування позивача та надання йому необхідної інформації.

З матеріалів справи також вбачається, що листом Міністерства фінансів України від 26.04.2021 № 17030-07/3-643/1/1007 розглянуто звернення ОСОБА_2 та надано відповідь заявникові.

За таких обставин та з урахуванням встановлення судом факту правомірного направлення звернення позивача за належністю до Міністерства фінансів України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо розгляду звернення ОСОБА_2 від 31.03.2021 та задоволення позовних вимог у цій частині.

Що стосується вимог про зобов`язання Кабінету Міністрів України порушити дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_4 , який був Головою Державної податкової служби України на час вчинення правопорушень та заступника Голови Державної податкової служби України ОСОБА_7 , суд зазначає наступне.

Процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія) дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців визначено Порядком здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 р. № 1039 (далі - Порядок № 1039).

Порядком № 1039 передбачається, що рішення про порушення дисциплінарного провадження приймає: 1) міністр - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; 2) суб`єкт призначення - стосовно інших державних службовців.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.04.2021 № 313-р ОСОБА_4 призначено Головою Державної податкової служби України, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 81-р призначено ОСОБА_7 заступником Голови Державної податкової служби України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначаються Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889- VIII визначає (далі - Закон 889).

Частиною першої статті 64 Закону №889 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної

У разі притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, статтею 66 Закону № 889 передбачено застосування таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Згідно зі статтею 68 Закону № 889 дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.

Тоді як у відповідності до положень частини першої статті 65 Закону № 889 підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Аналіз наведених положень Закону № 889 свідчить про те, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення особою дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених Законом № 889 та іншими нормативно-правовими актами.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі № 140/2819/19, суд дійшов висновку, що для накладення дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність протиправної поведінки державного службовця, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених Законом № 889 та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення. Також необхідно враховувати інші обставини, що мають значення: характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Тобто, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника. Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами спеціального законодавства про працю, які регламентовані зокрема Законом №889 положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень роботодавця, уповноваженої ним адміністрації.

Враховуючи, що поновлення ОСОБА_6 на посаді Директора Департаменту правової роботи Державної податкової служби України наказом від 28 грудня 2020 року №1503-о є належним виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2020 року у справі № 826/18679/15, що також підтверджується судовими рішеннями у справі №640/3538/21, суд не вбачає підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб Державної податкової служби України.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Тому суд не вправі перебирати на себе функції відповідного органу та своїм рішенням зобов`язувати Кабінет Міністрів України порушити дисциплінарне провадження стосовно посадових осіб Державної податкової служби України.

Варто також вказати, що звільнена особа не може бути притягнута до дисциплінарної відповідальності, оскільки таке стягнення може бути застосовано лише впродовж виконання особою її функціональних обов`язків.

Тоді як Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.05.2021 № 487-р ОСОБА_4 звільнено з посади Голови Державної податкової служби України у зв`язку з переходом на іншу роботу, а Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2024 р. № 786-р ОСОБА_7 звільнено з посади заступника Голови Державної податкової служби України за власним бажанням.

В частині посилань позивача на невідповідність дій ДПС України вимогам рішення суду у справі № 826/18679/15, суд зазначає, що позивач не був позбавлений права звернутись до суду в порядку судового контролю за виконанням судового рішення.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду даного спору, а тому, задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 70, 90, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія

в и р і ш и ла:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної податкової служби України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий - суддя Парненко В.С.

Судді: Білоноженко М.А. Жук Р.В.

Жук Р.В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 27 лютого 2025 р.