Справа № 520/26890/24
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 р. № 520/26890/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління статистики у Харківській області про визнання протиправним та скасування пункту наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу №257-к від 15.08.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити позивача на посаді провідного спеціаліста-юрисконсульта сектору правової роботи;

- стягнути на користь позивача середній заробіток за вимушений прогул з 03.09.2024 по день поновлення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно недотримано положення частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII щодо виконання обов`язку одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей та невраховано переважного права на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до Електронного кабінету, яка міститься в матеріалах справи.

Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

З позовної заяви вбачається, що позивача, ОСОБА_1 , було звільнено з посади провідного спеціаліста-юрисконсульта сектору правової роботи 02 вересня 2024 року у зв`язку із скороченням чисельності працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку зі скороченням штату працівників внаслідок зміни структури та штатного розпису Головного управління статистики у Харківській області, введених в дію з 02 вересня 2024 року, на підставі наказу Головного управління статистики у Харківській області від 25 липня 2024 року № 35 та відповідно до наказу від 02 серпня 2022 року № 235-к "Про попередження про можливе звільнення" було прийнято наказ 257-к від 15.08.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Позивач вважає його звільнення та відповідний пункт 1 наказу 257-к незаконним, оскільки відповідачем недотримано положення частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII щодо виконання обов`язку одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей; неврахування відповідачем переважного права на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Нормами ст. 5 Закону № 889-VIII передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно п. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Підстави для припинення державної служби передбачені статтею 83 Закону №889-VIII.

Відповідно до частини першої наведеної статті державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Отже, однією з підстав для припинення державної служби є ініціатива суб`єкта призначення (стаття 87 Закону № 889-VIII).

Так, згідно частини першої статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Крім цього, відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (у редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Водночас, відповідно до частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України (у редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Щодо підстав, які спричинили скорочення посади провідного спеціаліста-юрисконсульта, суд зазначає наступне.

Відповідно до Національної економічної стратегії на період до 2030 року, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2021 року № 179 (зі змінами), одним з основним принципів є ефективна цифрова сервісна держава та компактні державні інститути.

Програмою розвитку офіційної статистики до 2028 року та Концепцією цифрової трансформації Державної служби статистики України передбачено реформування національної статистичної системи для задоволення сучасних потреб суспільства в об`єктивній, достовірній та неупередженій статистичній інформації, яка відповідає Кодексу практики європейської статистики та фундаментальним принципам офіційної статистики, для прийняття обґрунтованих рішень, проведення досліджень і відкритих обговорень.

Гармонізація національної статистичної системи з міжнародними та європейськими нормами і стандартами передбачає вжиття ряду заходів для імплементації міжнародних та європейських норм і стандартів у сфері демографічної та соціальної статистики, економічної та галузевої статистики, статистики навколишнього середовища та багатогалузевої статистики, методології збирання, оброблення, аналізу та поширення даних, впровадження міжнародних та європейських статистичних класифікацій, еталонних метаданих для Європейської статистичної системи, забезпечення координації збору даних за індикаторами цілей сталого розвитку ЄС.

Цифрова трансформація Держстату, як одного з ключових органів, який уможливлює прийняття управлінських рішень на основі даних, направлена на розвиток інформаційних систем органів державної статистики, вдосконалення статистичних бізнес-процесів, впровадження цифрових технологій під час використання адміністративних даних та даних з альтернативних джерел, підвищення рівня цифрової грамотності персоналу, що в свою чергу забезпечує спрощення та оптимізацію внутрішніх процесів, орієнтованих на одночасне поліпшення якості статистичної інформації, оптимізацію кількості державних службовців для її підготовки, зниження вартості діяльності та скорочення часу виконання.

Відповідно до визначених цілей, для забезпечення використання єдиної термінології, визначень, статистичних класифікацій та методів, узгоджених із загальноприйнятими принципами міжнародної та європейської статистичної практики, подальше задоволення зростаючих потреб користувачів в офіційній державній статистичній інформації, удосконалення інструментів і форматів доступу, Держстатом постійно здійснюється ряд заходів, спрямованих на посилення координаційної ролі Держстату в національній статистичній системі, та поступову оптимізацію структури апарату Державної служби статистики України та її територіальних органів, які мають найбільший потенціал для оптимізації ефективності роботи і штатного розпису насамперед за рахунок цифровізації, перегляду підходів до цілей і завдань, забезпечення ефективної співпраці працівників, розвиток внутрішнього складу структурних підрозділів та системи взаємодії між ними.

У зв`язку з цим, з метою забезпечення ефективної діяльності, спрямованої на виконання завдань та функцій, визначених Положенням про ГУС у Харківській області, своєчасного та якісного виконання Плану державних статистичних спостережень, враховуючи стратегічні напрями розвитку державної статистики, спрямовані на оптимізацію процесів статистичного виробництва, а також з метою економії бюджетних коштів було проведено скорочення штату працівників внаслідок зміни структури та штатного розпису ГУС у Харківській області та з 30.08.2024 згідно наказу № 37 від 02.08.2024 було введено в дію нову структуру та новий штатний розпис.

В ході вищевказаного скорочення було або ліквідовано окремі структурні підрозділи з одночасною передачею їх функцій до інших, вже існуючих, або оптимізовано роботу окремих напрямів шляхом ліквідації структурного підрозділу та передачі функцій окремому спеціалісту, зокрема, було ліквідовано сектор правової роботи, в якому позивач обіймав посаду провідного спеціаліста-юрисконсульта, та введено самостійну окрему посаду головного спеціаліста-юрисконсульта, яка є вищою за рівнем класифікації посад.

Щодо обґрунтування правомірності та законності наказу № 257-к від 15.08.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 », суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про державну службу», правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Саме скорочення посади провідного спеціаліста-юрисконсульта, на яку позивача було призначено на підставі наказу № 156-к від 16.05.2024 «Про призначення ОСОБА_1 » з 16.05.2024 до призначення на цю посаду переможця конкурсу або спливу дванадцятимісячного строку після припинення чи скасування воєнного стану, стало об`єктивно існуючою підставою для його звільнення з 02.09.2024.

Згідно з частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Згідно нової структури та штатного розпису ГУС у Харківській області, введених в дію наказом № 37 від 02.08.2024, єдина існуюча вакантна посада, яку б можна було запропонувати позивачу при звільненні з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей, зокрема, диплома бакалавра НОМЕР_1 за спеціальністю «Право», це - головний спеціаліст-юрисконсульт, оскільки обидві посади провідного спеціаліста-юрисконсульта, а також начальника сектору правової роботи були скорочені.

При цьому вищевказана посада головного спеціаліста-юрисконсульта не могла бути запропонована, оскільки є вищою посадою у порівнянні з тією, яку обіймав ОСОБА_1 на момент звільнення, - провідний спеціаліст-юрисконсульт. А згідно зі статтею 41 Закону України «Про державну службу» державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Що стосується інших вакантних посад, наявних на момент звільнення позивача, то всі вони хоча і були рівнозначними до посади провідного спеціаліста, проте не відповідали професійній підготовці та професійній компетентності ОСОБА_1 , як зазначає у відзиві на позов відповідач, з наступних підстав.

Чергові зміни до статті 87 Закону №889-VІІ вносилися Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23.02.2021 №1285-IX, який набрав чинності 06.03.2021 (далі - Закон №1285-IX). Зокрема, Законом №1285-IX частину третю статті 87 викладено в такій редакції (яка чинна на момент виникнення спірних відносин та розгляду справи): « 3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду».

Так, зокрема, станом на 01.09.2024 в ГУС у Харківській області були наявні вакантні посади провідних спеціалістів, що підтверджується копією довідки про перелік усіх вакантних посад, яка міститься в матеріалах справи.

У відділі організації збирання даних статистичних спостережень була наявна вакантна посада провідного спеціаліста та у відділі фінансово-економічного забезпечення бухгалтерського обліку та звітності була наявна вакантна посада провідного спеціаліста-бухгалтера. Посадові інструкції по вищевказаним посадам підтверджують необхідність відповідних професійних знань та компетентностей за профільним напрямком роботи ГУС у Харківській області у сфері організації збирання даних статистичних спостережень, зокрема, знань у сфері ІТ, практичних навичок роботи з базами даних та умінь створення SQL-запитів, програмних макросів та у сфері бухгалтерського обліку, в тому числі професійних знань щодо ведення бухгалтерського обліку запасів, грошових документів та банківських операцій, складання фінансової звітності, знання плану рахунків бухгалтерського обліку, що підтверджується копіями відповідних посадових інструкцій, що додані відповідачем до відзиву.

При цьому, як видно з посадової інструкції ОСОБА_1 , копія якої міститься в матеріалах справи, його посадові обов`язки відповідали його отриманій спеціальності «Право», стосувалися організації правової роботи в Головному управлінні статистики у Харківській області та мали суто юридичне направлення.

Отже, судом встановлено, що у Головного управління статистики у Харківській області на момент звільнення ОСОБА_1 не було можливості запропонувати йому жодної вакантної рівнозначної або нижчої посади державної служби відповідно до його професійної підготовки та професійних компетентностей. А в такому випадку його звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» є цілком правомірним.

Таким чином, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач не порушив вимоги чинного законодавства України під час звільнення позивача з посади.

Щодо дотримання строку попередження позивача про наступне звільнення слід зазначити наступне.

Згідно з частиною четвертою ст. 40 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті (зокрема, скорочення штату працівників), а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про державну службу» цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

При цьому, як частина третя статті 87 Закону України «Про державну службу», так і стаття 49-2 КЗпП чітко передбачають єдиний термін для попередження державних службовців про наступне звільнення - не пізніше ніж за 30 календарних днів.

В даному випадку, якщо Закон України «Про державну службу» та КЗпП чітко встановлюють тридцятиденний строк для попередження про наступне звільнення державного службовця, відповідно у ГУС в Харківській області є обов`язок щодо дотримання саме даного строку і чинних норм законодавства, що регулюють дане питання, а отже твердження позивача про недотримання у відношенні нього даного строку є безпідставними.

Щодо посилань ОСОБА_1 на пункт 3.1.25 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ГУС у Харківській області на 2019-2024 роки, згідно якого працівників про їх можливе вивільнення попереджають не пізніше як за два місяці до дня звільнення відповідно зі статтею 49-2 КЗпП, представником відповідача зазначено, що даний Колективний договір було зареєстровано 17.04.2019 і на момент його реєстрації нормами Закону України «Про державну службу» не було передбачено строку попередження про наступне звільнення державних службовців, а стаття 49-2 КЗпП передбачала єдиний двомісячний строк для відповідного попередження всіх працівників, у тому числі державних службовців.

Відповідні зміни були внесені Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 № 440-ІХ до статті 87 Закону України «Про державну службу» та Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 № 378-ІХ до стаття 49-2 КЗпП, тобто вже після реєстрації Колективного договору.

При цьому враховуючи особливу процедуру внесення змін до Колективного договору, пандемію коронавірусної хвороби та карантин, а потім повномасштабне вторгнення рф в Україну та введений воєнний стан, як зазначає у відзиві відповідач, Колективний договір залишився в тій редакції, яка була прийнята 17.04.2019.

Щодо переважного права позивача на залишення на роботі відповідно до статті 42 КЗпП слід зазначити наступне.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 42 КЗпП при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва.

ОСОБА_1 було зараховано студентом очної денної форми навчання до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, яка передбачає участь Позивача у навчальному процесі у робочий час.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про державну службу» тривалість робочого часу державного службовця становить 40 годин на тиждень, для державних службовців установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

При цьому за згодою керівника державної служби для державного службовця може встановлюватися неповний робочий день або неповний робочий тиждень.

Крім того, як зазначає у відзиві відповідач, ОСОБА_1 не звертався до начальника ГУС у Харківській області з проханням встановити для нього неповний робочий день або тиждень, а також взагалі не повідомив про його зарахування студентом очної денної форми навчання до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, доказів протилежного до суду не надано.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад, а також за наявності у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

За таких умов посилання позивача на пункт 3.1.24 Колективного договору не є правомірним, оскільки дія даного пункту поширюється на працівників, які підлягають вивільненню та були прийняті на роботу в загальному порядку згідно з вимогами Закону України «Про державну службу». При цьому ОСОБА_1 було прийнято на посаду провідного спеціаліста-юрисконсульта на підставі статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» до призначення на цю посаду переможця конкурсу або спливу дванадцятимісячного строку після припинення чи скасування воєнного стану, яка забороняє ГУС у Харківській області переводити на інші посади тих працівників, які були прийняті на роботу відповідно до вимог даного Закону.

Тобто всі відповідні пункти Колективного договору були прописані з метою можливості перевести працівника, посада якого скорочується, на інші існуючі в ГУС у Харківській області посади. А переведення на іншу посаду ОСОБА_1 чітко заборонено чинним Законом України «Про правовий режим воєнного стану», який в даному випадку має вищу юридичну силу та підлягає обов`язковому застосуванню.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 28 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

А отже положення статті 87 Закону України «Про державну службу» та відповідні пункти Колективного договору не діють в частині застосування переведення та безпосередньо пов`язаного з ним обов`язку пропонування вакантних посад працівникам, які були прийняті на роботу у період дії воєнного стану, бо суперечать статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Так, ОСОБА_1 при призначенні на посаду провідного спеціаліста-юрисконсульта не було надано жодних інших документів, які б підтверджували його кваліфікацію, окрім диплома бакалавра НОМЕР_1 за спеціальністю «Право».

Також ним не було надано жодної інформації на підтвердження досвіду роботи або наявності в нього переважного права на залишення на роботі.

Крім того, як зазначає у відзиві відповідач, після підписання попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 , не було здійснено жодних дій, які б підтверджували його бажання чи намір щодо подальшої роботи в ГУС у Харківській області, як і не було надано більше жодного з ненаданих при прийомі на роботу документів на підтвердження його кваліфікації. Жодного звернення з приводу даного питання від позивача безпосередньо до начальника управління чи у будь-який інший спосіб не надходило, доказів протилежного до суду не надано.

Таким чином, на виконання вимог частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 було попереджено про його майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням посади провідного спеціаліста-юрисконсульта сектору правової роботи на підставі наказу № 235-к від 02.08.2024 «Про попередження про наступне звільнення», з яким позивач ознайомився 02.08.2024, про що свідчить його власноручний підпис.

Згідно наказу ГУС у Харківській області № 257-к від 15.08.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 » з додержанням передбаченого чинним законодавством тридцятиденного строку позивача було звільнено з посади провідного спеціаліста-юрисконсульта сектору правової роботи 02.09.2024 у зв`язку зі скороченням штату працівників внаслідок зміни структури та штатного розпису ГУС у Харківській області, введених в дію з 30.08.2024, на підставі наказу ГУС у Харківській області від 02.08.2024 № 37.

Таким чином, оскільки переведення на іншу посаду ОСОБА_1 чітко заборонено чинним законодавством, його посада була скорочена у зв`язку зі скороченням штату працівників внаслідок зміни структури та штатного розпису ГУС у Харківській області, а нова структура управління вже не передбачала жодної вакантної посади, яка би відповідала рівню професійної підготовки та кваліфікації Позивача, його звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» було єдиним можливим і цілком правомірним рішенням.

За таких обставин, при звільненні ОСОБА_1 Головним управлінням статистики у Харківській області були чітко дотримані всі вимоги чинного законодавства, у тому числі частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», будь-які права позивача при цьому порушені не були.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління статистики у Харківській області (вул. Чорноглазівська, буд. 28, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61002, ) про визнання протиправним та скасування пункту наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов