Справа № 300/1067/25
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
"04" березня 2025 р. Справа № 300/1067/25
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним і скасування рішення, а також зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області врахувати до страхового стажу період роботи в колгоспі «Прапор комунізму» Коломийського району Івано-Франківської області з 15.07.1981 по 15.07.1983 та з 08.04.1986 по 14.05.1997.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 даний адміністративний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам, встановленим статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України, та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, у якій чітко вказати підстави для поновлення строку, додати докази поважності причин його пропуску.
На виконання вказаної ухвали суду від позивача на адресу суду 27.02.2025 надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, у якій ОСОБА_1 зазначила, що згідно поданого позову вона просить зарахувати до страхового стажу період роботи в колгоспі «Прапор комунізму» Коломийського району Івано-Франківської області з 15.07.1981 по 15.07.1983 та з 08.04.1986 по 14.05.1997, водночас, не просить призначити пенсію. На думку позивача, якщо б вона просила зобов`язати пенсійний орган призначити мені пенсію з 27.06.2023 у віці 60 років, то у такому випадку вона б пропустила шестимісячний строк звернення до суду. Водночас, вона такої вимоги не заявляє, а тому, на її думку, вона не пропустила шестимісячний строк звернення.
Дослідивши матеріали позовної заяви та доводи заяви про поновлення строку звернення до суду, оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.
Суд ураховує практику Європейського суду з прав людини, який у пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі Меньшакова проти України зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі Ашинґдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, №93).
Суд зазначає, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 за №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Як уже зазначалось судом в ухвалі від 21.02.2025, частиною 2 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд звертає увагу, що поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

У постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 зазначено, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, предметом спору у цій справі є дві вимоги, немайнового характеру, які безрозривно пов`язані між собою, а саме:

скасування рішення про відмову у призначенні пенсії №65 від 06.07.2023, яким відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (перша вимога);

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області врахувати до страхового стажу період роботи в колгоспі «Прапор комунізму» Коломийського району Івано-Франківської області з 15.07.1981 по 15.07.1983 та з 08.04.1986 по 14.05.1997 (друга вимога).

При цьому, друга вимога є похідною вимогою від основної, оскільки саме у зв`язку із винесенням спірного рішення 06.07.2023 суб`єктом вданих повноважень виникли публічно-правові відносини між ОСОБА_1 та пенсійним органом.

Тобто, в даному випадку на строк звернення до суду не впливає, яким чином і у який спосіб позивач вирішила відновити своє порушене право, оскільки без вирішення і не надання оцінки основній вимозі (правомірності винесеному рішенню №65 від 06.07.2023), не може бути розглянута похідна вимога.

Як наслідок, строк звернення до суду у виниклих публічно-правових відносинах обчислюється з моменту отримання позивачем спірного рішення, яке, як уже встановлено, датоване 06.07.2023.

Таким чином, суд констатує, що після отримання рішення про відмову у призначенні пенсії №65 від 06.07.2023, позивач дізналася (їй стало відомо) про його винесення. Як наслідок, у розумінні вимог ст. 122 КАС України, позивач дізналася про порушення своїх прав, свобод, інтересів.

Разом з тим, відтиском штампу на конверті поштового відправлення підтверджується, що позивач звернулася до адміністративного суду 14.02.2025, тобто з пропуском встановленого шестимісячного строку на звернення до суду з даною позовною заявою.

Суд зауважує, що за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що адміністративний позов позивач подала з пропущенням місячного строку звернення, визначеного у частині 2 ст. 122 КАС України, при цьому, позивачем не подано будь-яких доказів, та не наведено обставин поважності пропуску строку.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, суд зазначає, що поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом не встановлено, оскільки позивачем не наведено непереборних та об`єктивних перешкод, труднощів, які не залежали від її волі, що заважали їй звернутися в суд із позовом у встановлений законом строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відтак, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом та судом не встановлено поважних причин його пропуску, наявні підстави для повернення позовної заяви.

Окрім цього, суд звертає увагу, що пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено повернення сплаченої суми судового збору особі, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Як уже зазначено вище, позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню, що є обставиною, визначеною пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», для повернення судового збору.

Судом перевірено та встановлено, що кошти в сумі 1 211,20 грн, сплачені згідно квитанції №0.0..1 від 11.02.2025, зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України «Судовий збір» за подання до Івано-Франківського окружного адміністративного суду адміністративного позову ОСОБА_1 .

Як передбачено абзацами першим, шостим, сьомим пункту 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182 (з наступними змінами та доповненнями), повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) за ухвалою суду, яка набрала законної сили. У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства подається оригінал або належним чином засвідчена копія ухвали суду. Ухвала суду подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (у разі знаходження оригіналу документа на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до бюджету, в матеріалах судової справи та зазначення про це в ухвалі суду).

Отже, суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачу сплаченого судового збору у зв`язку із поверненням позовної заяви.

Частиною 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі наведеного та керуючись статтями 132, 169, 241, 243, 248 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду відмовити.

Визнати причини пропуску строку звернення до суду неповажними.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним і скасування рішення, а також зобов`язання до вчинення дій повернути позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 211 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 20 коп., сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 11.02.2025.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.