Справа № 640/33873/20
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/33873/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадження) справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2025 до Луганського окружного адміністративного з Київського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа № 640/33873/20 за позовом ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Державної судової адміністрації України (далі - відповідач), з такими вимогами:

- визнати протиправним виконавчий лист від 12.11.2020 № 528/999/19;

- зобов`язати відповідача відшкодувати реальні збитки, які позивач вже поніс і які повинен буде ще обов`язково понести за час розгляду цієї справи;

- визнати протиправними дії відповідача щодо передачі персональних даних позивача, як порушення недоторканості приватного життя, по сфальшованому виконавчому документу, за яким внесено позивача в базу в якості боржника, яким позивач не є за виконавчим листом від 12.11.2020 № 528/999/19;

- зобов`язати відповідача виплатити моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень.

В обґрунтування вимог зазначено, що 21.07.2020 прийнято рішення Гребінківським районним судом у справі № 528/999/19. Стягнуто з позивачки в дохід держави судовий збір у розмірі 957,69 грн.

Позивачем 21.07.2020 за квитанцією № 2028-4870-8431-1382 перераховано 957,69 грн за призначенням платежу судовий збір за позовом ОСОБА_1 згідно ухвали від 31.01.2020 № 528/6/20.

11.12.2020 позивачем отримано поштове відправлення № 154, з постановою про відкриття виконавчого провадження від 09.12.2020, на підставі: Виконавчий лист від 12.11.2020 № 528/999/19, Гребінківський районний суд, суддя Шевченко В.М.

Квитанції на суму 957,69 грн та 911,95 грн завізовані 21.07.2020 суддею Шевченко В.М. та підшиті до справи 21.07.2020 на сторінці 117, 118.

Вважає, що такі дії є грубим фальшування судом 1-ї інстанції виконавчого листа № 528/999/1 від 12.11.2020 та факту фальшування фактичних обставин, як відсутності квитанцій у справі та самої сплати судового збору, за квитанціями, які підшиті до матеріалів справи № 528/999/19 на сторінці а.с. 117, 118.

Дії відповідача позивач вважає протиправними, такими, що порушують Конституцію України, Закон України «Про захист персональних даних», є неправомірним втручанням в особисте життя позивача з боку держави, оскільки відповідач передав державним виконавцям без законних на то підстав по сфальшованому боргу немайнову власність позивача.

Державні виконавці виконуючи сфальшований виконавчий лист № 528/999/19 від 12.11.2020 виклали ще дальше персональні данні в базу божників.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2021 відмовлено у відкритті провадження у справі.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 скасовано зазначену ухвалу в частині відмови у відкритті провадження у справі за вимогами про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії та направлено справу у цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі в частині вимог:

- визнання протиправними дій відповідача щодо передачі персональних даних позивача, як порушення недоторканості приватного життя, по сфальшованому виконавчому документу, за яким внесено позивача в базу в якості боржника, яким позивач не є за виконачим листом від 12.11.2020 № 528/999/19;

- зобов`язання відповідача відшкодувати реальні збитки, які позивач вже поніс і які повинен буде ще обов`язково понести за час розгляду цієї справи;

- зобов`язання відповідача виплатити моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень.

Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 справу прийнято до провадження, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 зобов`язано Гребінківський ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного МРУ МЮ надати суду матеріали виконавчого провадження 63829269, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого Гребінківським районним судом Полтавської області 12.11.2020 у справі № 528/999/19 про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору у розмірі 957,69 грн.

Копії матеріалів виконавчого провадження 63829269 надійшли на електронну скриньку суду 11.02.2025.

Позивач 24.01.2025 через підсистему Електронний суд подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності.

Відповідач відзив на позов не подава.

Дослідивши матеріали справи в паперовому та електронному вигляді, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

Судом встановлено, що в провадженні Гребінківського районного суду перебувала цивільна справа № 528/999/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Гребінківської міської ради, Державної архітектурно - будівельної інспекції України, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання факту забудови несформованої земельної ділянки, визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, визнання/спростування факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Гребінківського районного суду від 31.01.2020 у справі № 528/999/19 зменшено ОСОБА_1 розмір судового збору за подання позовної заяви до 957,69 грн та розстрочено сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення.

Рішенням Гребінківського районного суду від 21.07.2021 у справі № 528/999/19 стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 957,69 грн (дев`ятсот п`ятдесят сім грн 69 коп).

Квитанцією № 0.0..1 (код квитанції № 2028-4870-8431-1382) від 21.01.2020 перераховано 957,69 грн за призначенням платежу судовий збір за позовом ОСОБА_1 згідно ухвали від 31.01.2020 № 528/6/20 (арк. спр. 3).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 528/999/19 апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 31 січня 2020 року та від 25 лютого 2020 року та рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 21 липня 2020 року залишено без змін. Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 911,95 грн, із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 957,69 грн, сплата якого була відстрочена.

Гребінківським районним судом Полтавської області 12.11.2020 видано виконавчий лист з виконання рішення від 21.07.2020 у справі № 528/999/19 про стягнення із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 957,69 грн, стягувач - Держава (ГУК у м. Київ/22030106, код 37993783) та супровідним листом № 528/999/19/9636/2020 від 12.11.2020 направлено його на виконання до Гребінківського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (арк.спр. 5-6).

Постановою державного виконавця Гребінківського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 09.12.2020 відкрито виконавче провадження 63829269 за виконавчим листом № 528/999/19, виданим 12.11.2020 Гребінківським районним судом, про стягнення із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 957,69 грн, стягувач - Держава.

Листом від 21.12.2020 Гребінківський районний суд Полтавської області повідомив Гребінківський районний ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про те, що постановою Полтавського апеляційного суду від 04.11.2020 у справі № 528/999/19 з ОСОБА_1 в дохід держави стягується судовий збір у розмірі 957,69 грн. 14.12.2020 ОСОБА_1 надіслано до суду копії дублікатів квитанції про сплату судового збору, у зв`язку з чим заявник просить виконавчі листи від 12.11.2020 у справі № 528/999/19 повернути без виконання.

До вказаного листа додано копію квитанції № 0.0..1 від 11.12.2020 про сплату 957,69 грн в дохід держави з призначенням: «судовий збір за позовом ОСОБА_1 згідно постанови Полтавського апеляційного суду від 04.11.2020 у справі № 528/999/19».

Постановою державного виконавця Гребінківського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 24.12.2020 закінчено виконавче провадження № 63829269 з примусового виконання виконавчого листа № 528/999/19, виданого 12.11.2020 Гребінківським районним судом, про стягнення із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 957,69 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затверджена Наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814.

Розділом ХІХ вказаної Інструкції передбачено, що звернення до виконання судового рішення та контроль за його виконанням покладається на суд, що розглянув справу як суд першої інстанції.

Оригінали виконавчих документів про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) з фізичних та юридичних осіб пред`являються судами для виконання до відповідних органів державної виконавчої служби в порядку та строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження" (Пункт 11 розділу XIX Інструкції).

Отже, хоча у виконавчому листі № 528/999/19, виданому 12.11.2020 Гребінківським районним судом, стягувачем і зазначено Державу з реквізитами Державної судової адміністрації України, однак його формування та направлення на виконання здійснювалось виключно судом першої інстанції без залучення до таких дій відповідача у цій справі.

Таким чином Державна судова адміністрація України жодним чином не вчиняла дій, спрямованих на порушення прав та інтересів позивача, зокрема щодо передачі персональних даних позивача, як порушення недоторканості приватного життя, по виконавчому документу, за яким внесено позивача в базу в якості боржника за виконавчим листом від 12.11.2020 № 528/999/19.

Крім того, факт сплати позивачем судового збору квитанцією № 0.0..1 від 11.12.2020 на суму 957,69 грн з призначенням: «судовий збір за позовом ОСОБА_1 згідно постанови Полтавського апеляційного суду від 04.11.2020 у справі № 528/999/19», є визнанням позивачем наявності боргу зі сплати судового збору на дату видачі виконавчого листа № 528/999/19, виданого 12.11.2020 Гребінківським районним судом.

На час звернення позивача з цим позовом до суду, а саме 31.12.2020, виконавче провадження № 63829269 вже було закінчено постановою державного виконавця Гребінківського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 24.12.2020 у зв`язку зі сплатою боржником судового збору, тобто, у зв`язку з повним виконанням.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо передачі персональних даних позивача, як порушення недоторканості приватного життя, по сфальшованому виконавчому документу, за яким внесено позивача в базу в якості боржника, яким позивач не є за виконавчим листом від 12.11.2020 № 528/999/19.

З цього приводу суд зазначає таке.

Закон України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.

Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Згідно статті 2 Закон України «Про захист персональних даних» встановлено такі поняття:

володілець персональних даних - фізична або юридична особа, яка визначає мету обробки персональних даних, встановлює склад цих даних та процедури їх обробки, якщо інше не визначено законом;

згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки;

знеособлення персональних даних - вилучення відомостей, які дають змогу прямо чи опосередковано ідентифікувати особу;

персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована;

розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця;

суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються;

третя особа - будь-яка особа, за винятком суб`єкта персональних даних, володільця чи розпорядника персональних даних та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, якій володільцем чи розпорядником персональних даних здійснюється передача персональних даних.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що суб`єктами відносин, пов`язаних із персональними даними, є: суб`єкт персональних даних; володілець персональних даних; розпорядник персональних даних; третя особа; Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений).

Частиною першою статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що об`єктами захисту є персональні дані.

Статтею 22 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що контроль за додержанням законодавства про захист персональних даних у межах повноважень, передбачених законом, здійснюють такі органи: 1) Уповноважений; 2) суди.

Суд зазначає, що позивачем у позовній заяві, не обґрунтовано, в чому полягає порушення його прав та які саме права порушено у випадку виготовлення виконавчого листа у справі та передачі його на примусове виконання до Гребінківського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми).

Також позивачем жодним чином не зазначено в чому полягає зміст порушеного права та яким чином зазначене на його думку порушення, стосується його прав, свободи та інтересів.

У постановах Верховного суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19 викладено правову позицію, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Постановою Верховного Суду від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20 визначено, що відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору.

Оскільки судом, в ході розгляду справи, встановлено відсутність порушення прав та законних інтересів позивача відносно вимоги, викладеної в пункті 4 прохальної частині позовної заяви, відтак в силу наведеної судової практики та зазначених обставин, суд вважає, що у задоволенні вказаної позовної вимоги ОСОБА_1 , слід відмовити.

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача відшкодувати реальні збитки, які позивач вже поніс і які повинен буде ще обов`язково понести за час розгляду цієї справи суд також вважає за необхідне відмовити оскільки позивачем не зазначено у позові конкретних збитків, понесених позивачем, та наявність зв`язку між понесеними позивачем збитками та діями відповідача.

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача виплатити моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень суд виходить з такого.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У розвиток цих положень у постанові від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (пункт 51).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (пункт 53).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (пункт 54).

Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.

В позовній заяві в обґрунтування моральної шкоди позивач вказує на те, що моральна шкода, полягає у спричиненні душевних страждань, застосування примусу, порушення спокою. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав особи, є підставою для відшкодування її моральної шкоди.

Між тим, за результатами розгляду справи судом не встановлено жодних незаконних дій Державної судової адміністрації України по відношенню до позивача у справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди.

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення.

Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Також при вирішенні цієї справи судом береться до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, у якому вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2021 позивача звільнено від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної судової адміністрації України (місцезнаходження: вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива