Справа № 497/3043/24
Суддя: Кодінцева С. В.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/3043/24
Провадження № 2-а/497/9/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Мунтянової В.Р.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позов про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності №959 від 25.07.2024 року (а.с.1-7).

В обґрунтування позову стверджує, що 12.12.2024 йому стало відомо, що відносно нього начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 винесена постанова № 959 від 25 липня 2024 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП у виді штрафу в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень через те, що нібито, встановлено порушення вимоги підпункту 8 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затверджених Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року чим вчинив правопорушення передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП, відповідно до якого призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вважає оскаржувану постанову незаконною, такою що винесена з порушенням норм чинного законодавства зважаючи на наступне:

У 2002 році він знявся з обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 та того ж року став на облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У 2024 році, після отримання повістки з вимогою звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_5 , звернувшись до якого дізнався, що його дані відсутні у базах обох РТЦК. На підставі цього було складено протокол та винесено постанову, що не враховує реальні обставини.

Стверджує, що не був присутній при розгляді справи через стан здоров`я, про що заздалегідь повідомив РТЦК, зазначивши це у протоколі. Проте справа була розглянута без його участі, що порушує ст. 268 КУпАП, яка гарантує право особи на участь у розгляді справи.

16 грудня 2024 року у сервісі «ІНФОРМАЦІЯ_16» за його РНОКПП: НОМЕР_1 підтягнулися дані, які свідчать про наявність його облікових записів у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Це підтверджує, що облік був здійснений, а відсутність його даних є наслідком помилки в роботі органів військового обліку.

Вважає, що діяв добросовісно, виконавши свої обов`язки щодо військового обліку у липні 2024 році оскільки звернувся до органів військового обліку для відновлення втрачених документів.

Також відповідачем не були враховані усі обставини, що мають значення для прийняття рішення по справі, передбачені ст. 280 КУпАП.

На думку позивача, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, тоді як ІНФОРМАЦІЯ_1 не дотримався зазначених вимог закону.

Позивач вказував на те, що про наявність постанови йому стало відомо 12.12.2024 року, яку отримав поштою, а тому кінцевий строк для подання скарги 24.12.2024 року, який ним не пропущено.

З цих підстав просив позовні вимоги задовольнити.

Судом даний адміністративний позов, який надісланий поштовим листом, було отримано 25.12.2025 року (а.с.18).

Ухвалою від 26.12.2025 року залишено адміністративний позов без руху, та надано строк десять днів для усунення недоліків (а.с.21), про що повідомлено позивача поштовим зв`язком (а.с.22) та телефонограмою (а.с.23).

Дана ухвала судді була вручена позивачу особисто 07.01.2025 року, що підтверджується трекінгом «Укрпошта» (а.с.24) та поштовим повідомленням про вручення рекомендованого листа (а.с.25).

Лише 21.01.2025 року судом отримано заяву позивача на усунення недоліків до якої додано відповідні документи (а.с.26-33).

Ухвалою від 31.01.2025 року відкрито провадження за вказаним адміністративним позовом та призначено судовий розгляд на 07.02.2025 о 10:00 годині (а.с.34), про що повідомлено сторін по справі (а.с.35, 37) як поштовим зв`язком так і телефонограмою (а.с.36).

06.02.2025 року відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов (а.с.38-39), згідно якого відповідач наполягає на відмові в задоволенні вимог позивача.

Відповідач звертає увагу суду на таке:

Позивачем не додано доказів того, що він у 2002 році знявся з обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 та того ж року став на облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Щодо розгляду адміністративної справи за відсутності позивача слід зазначити, що відповідно до протоколу №959 про адміністративне правопорушення від 22.07.2024 р. позивачу під особистий підпис, було повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення: 17 год. 00 хв. 25.07.2024 р. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 .

Твердження позивача про те, що 16 грудня 2024 року у сервісі «ІНФОРМАЦІЯ_16» за його РНОКПП: НОМЕР_1 підтягнулися дані, які свідчать про наявність його облікових записів у ІНФОРМАЦІЯ_4 не відповідає дійсності, оскільки відповідно до інформації з Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «ІНФОРМАЦІЯ_17» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 «не прив`язаний до військомату».

Щодо твердження позивача про те, що у нього відсутня вина у вчиненні правопорушення оскільки він діяв добросовісно, виконав свої обов`язки щодо військового обліку у липні 2024 року звернувшись до органів військового обліку для відновлення втрачених документів, то дане твердження позивача не відповідає дійсності, так як відповідно до вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення «22.07.2024 р. о 15 год.50 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_8 в АДРЕСА_2 , співробітниками відділення поліції №2 Болградського РВП ГУНП в Одеській області, відповідно де звернення ІНФОРМАЦІЯ_8 був доставлений громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

А відтак, громадянин ОСОБА_1 вчасно не повідомив про зміну своїх персональних даних та не здійснив їх звірку з обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За викладених заперечень відповідач просив в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_2 № 959 від 25 липня 2024 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП про накладення на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень - відмовити.

В судове засідання 07.02.2025 року сторони не пибули, причини неявки не повідомили. В зв`язку з чим, на підставі протокольної ухвали суду було відкладено судове засідання на 10:00 годину 28.02.2025 року (а.с.42), про що повідомлено сторін по справі, а тому числі позивача в телефонному режимі (а.с.43, 44).

В судове засідання 28.02.2025 року:

-позивач вдруге не прибув, причини неявки не повідомив, поштовий лист надісланий на адресу постійного місця реєстрації повернувся до суду без вручення з відміткою листоноші, що «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.44а-46). В позовній заяві позивачем зазначено клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.6);

- представник відповідача не прибув, вдруге подав до суду письмовий відзив (а.с.47-48).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, тягар доказування правомірності рішення суб`єкта владних повноважень покладається саме на орган, який прийняв таке рішення.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженець с-ща Серпневе Тарутинського району Одеської області є громадянином України, місце реєстрації: АДРЕСА_3 (а.с.7).

Згідно медичної картки КНП «Тарутинська центральна лікарня» від 25.07.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 станом на 24.07.2024 року має діагноз «Перелам летеральної кісточки мало-гомілковох кісточки без зміщення лівоїнижньої кінцівки (17.07.2024 року) (а.с.8).

Висновок лікаря ІНФОРМАЦІЯ_8 від 24.07.2024 року за №1045 свідчить, що на підставі ст.81 графи І Розладу хвороб, ОСОБА_1 визнаний тимчасово непридатним до військової служби (а.с.9-10).

22 липня 2024 року старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , задеклароване місце проживання: АДРЕСА_3 (а.с.29).

Суть адміністративного порушення: «22.07.2024 року о 15:50 годині до ІНФОРМАЦІЯ_8 в АДРЕСА_2 співробітниками відділення поліції №2 Болградського РВП ГУНП в Одеській області, відповідно до звернення ІНФОРМАЦІЯ_8 , був досталений громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який вчасно не повідимив про зміну своїх персональних даних та не здійснив їх звірку з обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матеріальної шкоди не заподіяно. Відповідно до Закону України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року в Україні діє особливий період. Своїми діями гр. ОСОБА_1 не виконав вимоги підпункту 8 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених Постановою КМУ №187 від 30.12.2022 року, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 статті 210 КУпАП (а.с.29).

В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 повідомлено, що даний протокол буде розглядатися о 17:00 годині 25.07.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_1 .

Даний протокол було особисто вручено ОСОБА_1 під особистий підпис.

В графі «пояснення і зауваження щодо зміту протоколу» ОСОБА_1 особисто зазначив: «Прошу мене суоро не карати в зв`язку за станом здоров`я (розрив зв`язок, перелам ноги …головний біль в зв`язку зі зміщенням позвонків шиї). Вважає, що з цієї причини не встиг з`явитися до 17.07.2024 на відновлення військових даних. У зв`язку зі станом здоров`я не зможу приїхати на розгляд справи» (а.с.29 зворотна сторінка). Даний протокол був отриманий ОСОБА_1 , що підтверджується його особистим підписом.

25 липня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було розглянуто вказаний протокол про адміністративне правопорушення та прийнято постанову №959 у справі про адміністративне правопорушення, якою позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП та накладено на позивача адміністративне стягненні у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень (а.с.11).

За змістом оскаржуваної постанови слідує, що « ОСОБА_1 не виконав вимоги підпункту 8 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, за що передбачена адміністративна відповідальність частиною 3 ст.210 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністратвиного правопорушення, передбаченого частиною 3 ст.210 КУпАП, а саме: порушення військовозобов`язаними правил військового обліку, вчинене в особливий період доводиться доказами, які містяться в матеріалах справи: інформації з Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «ІНФОРМАЦІЯ_17» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 «не прив`язаний до військомату» (а.с.11).

Дійсно з доданого до відзиву витягу з Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «ІНФОРМАЦІЯ_17» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 «не прив`язаний до військомату» (а.с.40).

Позивач ОСОБА_1 самостійно уточнив свої облікові дані через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста лише 16.12.2024 р., що стверджується витягом з системи «ІНФОРМАЦІЯ_16» (а.с.12-13).

Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За приписами ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.

Відповідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі згаданим раніше Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1ст.106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану`постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Отже, з 24.02.2022 на території України діяв особливий період.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Абзацом 3 ч.9 ст.29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що поважними причинами не прибуття чи несвоєчасного прибуття військово-зобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 28 липня 2010 року №673 «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори», якою визначено виключний перелік поважних причин не прибуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункті в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а саме: смерть близького родича (батьків, дружини, дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича дружини (чоловіка), яка сталася пізніше ніж за сім діб до дати початку зборів; хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним чи резервістом, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем; здійснення стосовно військовозобов`язаного чи резервіста кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття; потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову на збори і стала перешкодою своєчасному прибуттю; складання державних іспитів у вищих навчальних закладах.

Диспозиція ч.1 ст. 210 КУпАП є бланкетною, тобто передбачає вказівку про порушення вимог іншого нормативно-правового акта.

Водночас, відповідно до ч.3 ст.210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Указана стаття містить примітку «Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи».

Зі змісту оскаржуваної постанови, долученої позивачем, вбачається, що йому інкримінується порушення вимог «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», які є Додатком до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів».

Згідно з абз.8 ч.3 ст.1 вказаного Закону №2232-ХІ військовий обов`язок включає «виконання військового обов`язку в запасі та дотримання правил військового обліку».

Відповідно до ч.8 ст.2 зазначеного Закону виконання військового обов`язку в запасі військовозобов`язаними полягає у дотриманні порядку і правил військовог обліку.

Згідно з ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на момент складення оскаржуваної постанови, а також в редакції цієї статті станом на час зміни прізвища позивача у 2016 році) призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

В силу абзаців 8 підпункту 1 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервісті»), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 8) особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: 1) прізвище; 2) власне ім`я (усі власні імена); 3) по батькові (за наявності); 4) дата народження; 5) місце народження; 6) стать; 7) місце проживання та місце перебування; 8) відомості про батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників та інших представників (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження); 8-1) відомості про сімейний стан особи та членів її сім`ї (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), а також дітей); 9) реквізити паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, строк дії); 9-1) відомості про громадянство; 10) відомості про документи, що підтверджують смерть особи або визнання особи померлою чи безвісно відсутньою; 11) відомості щодо визнання особи недієздатною (поновлення дієздатності); 12) відомості про зайнятість (код підприємства, місце роботи, посада); 13) реєстраційний номер облікової картки платника податків; 14) відцифрований образ обличчя особи; 15) відомості про дату виїзду за межі України та дату повернення на територію України; 16) відомості про освіту та спеціальність; 17) відомості про стан здоров`я (у тому числі про встановлення, зміну групи інвалідності), що збираються з метою визначення придатності для виконання військового обов`язку; 18) відомості про притягнення до кримінальної відповідальності (повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення); 19) відомості про розгляд судом кримінальної справи, вирок, що набрав законної сили; 20) відомості про наявність (відсутність) судимості; 21) унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності); 22) відцифрований образ обличчя особи (за наявності).

Щодо інкримінованого позивачу порушення вимог абзацу 8 підпункту 1 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервісті») та ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на момент складення оскаржуваної постанови), слід зазначити наступне.

Згідно оскаржуваної постанови, позивачу інкримінується те, що він своєчасно особисто не повідомив відповідача про зміну облікових даних.

Так, згідно інформації з Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «ІНФОРМАЦІЯ_17» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 «не прив`язаний до військомату» (а.с.40).

Тоді як відповідно до системи «ІНФОРМАЦІЯ_16» вбачається, що лише 16.12.2024 року ОСОБА_1 уточнив свої облікові дані, значиться на обліку: ІНФОРМАЦІЯ_12 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , тел: НОМЕР_2 , категорія обліку: військовозобов`язаний, номер в Оберігі НОМЕР_3, робітник підсобний будівльних робіт (а.с.12-13).

ОСОБА_1 під час перебування на військовому обліку військовозобов`язаних всупереч вимогам законодавства щодо порядку і правил військового обліку, змінив в 2002 році адресу місця проживання, але в семиденний термін не повідомив про зміну своїх персональних даних та протягом тривалого часу не звіряв свої персональні дані з військовими обліками, що передбачено переліченими вище законодавчими актами, чим порушив правила військового обліку під час дії військового стану в особливий період, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП.

Більш того, ОСОБА_1 не вчинив інші альтернативні дії щодо спроб інформування ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зміни своєї адреси проживання, оновлення даних, отримання необхідного військово-облікового документу тощо, аніж відвідування указаної установи, а саме не направлено звернень засобами поштового чи електронного зв`язку звернень.

Суд розцінює критично доводи позивача, що справа була розглянута у його відсутність, оскільки протокол про адміністративне правопорушення було особисто вручено ОСОБА_1 під особистий підпис 22.07.2024 року.

В графі «пояснення і зауваження щодо зміту протоколу» ОСОБА_1 особисто зазначив: «Прошу мене суворо не карати в зв`язку за станом здоров`я (розрив зв`язок, перелам ноги …головний біль в зв`язку зі зміщенням позвонків шиї). Вважає, що з цієї причини не встиг з`явитися до 17.07.2024 на відновлення військових даних. У зв`язку зі станом здоров`я не зможе приїхати на розгляд справи» (а.с.29 зворотна сторінка).

Тобто на час складення даного протоколу, позивач визнав свою винуватість і підтвердив, що не оновив свої дані посилаючись на стан здоров`я, хоча з медичних документів слідує, що такі травми позивачем було отримано 17.07.2024 року (а.с.8-10).

Крім того, позивач зазначив в протоколі, що буде відсутній при розгляді протоколу.

Будь-яких інших клопотань, заяв про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачем не заявлялося, і таких доказів суду надано не було. Тобто відсутні підстави стверджувати про порушення ст.268 КУпАП.

Суд не приймає до уваги твердження позивача, що «облік було здійснено, а відсутність його даних є наслідком помилки в роботі військового обліку, так як станом на 16.12.2024 року у сервісі «ІНФОРМАЦІЯ_16» за його РНОКПП НОМЕР_1 підтягнулися його дані, які свіжчать про наявність облікових записів щодо нього в ІНФОРМАЦІЯ_4 », оскільки на час виявленого правопорушення та складення протоколу про адміністративне правопорушення позич не спромігся довести той факт, що він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 чи в ІНФОРМАЦІЯ_13 в зв`язку зі зміною місця фактичного проживання.

Наданий позивачем витяг з «ІНФОРМАЦІЯ_16» свідчить, що «Дата уточнення даних: 16.12.2024 року (а.с.12-13).

Безпідставним є посилання позивача на те, що «він діяв добросовісно, виконавши свій обов`язок щодо військового обліку у липні 2024 року звернувся до оранів військового обліку для відновлення втрачених документів» оскільки таких доказів суду не надано.

Більш того, з протоколу про адміністративне правопорушення від 22.07.2024 року слідує, що «…22.07.2024 року о 15:50 годині до ІНФОРМАЦІЯ_8 в АДРЕСА_2 співробітниками відділення поліції №2 Болградського РВП ГУНП в Одеській області, відповідно до звернення ІНФОРМАЦІЯ_8 , був досталений громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який вчасно не повідимив про зміну своїх персональних даних та не здійснив їх звірку з обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с.29).

В даному позові позивач посилається на те, що «у 2002 році він знявся з обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 та того ж року став на облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 . У 2024 році, після отримання повістки з вимогою звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_5 , звернувшись до якого дізнався, що його дані відсутні у базах обох РТЦК. На підставі цього було складено протокол та винесено постанову, що не враховує реальні обставини.

Разом з цим, позивач не надає суду відповідний протокол та постанову, а тому суду не зрозуміло про що йде мова.

Однак, відповідач підтверджує, що перебував на обліку, що знімався з обліку, і що його дані в обох ІНФОРМАЦІЯ_1 були відсутні.

Згідно ст.235 КУпАП адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Суд, дослідивши зміст протоколу (а.с.29) зазначає, що він містить всі необхідні відомості, передбачені ст. 256 КУпАП. Крім того, позивач не заперечує факт отримання протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, при цьому будь-яких зауважень щодо його змісту, при отриманні останній не висловлював, в графі пояснення вказані ним пояснення, а саме, що «Прошу мене суворо не карати в зв`язку за станом здоров`я (розрив зв`язок, перелам ноги …головний біль в зв`язку зі зміщенням позвонків шиї). Вважає, що з цієї причини не встиг з`явитися до 17.07.2024 на відновлення військових даних. У зв`язку зі станом здоров`я не зможу приїхати на розгляд справи» (а.с.29 зворотна сторінка)».

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідност.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.

Отже, враховуючи встановлені обставини адміністративне стягнення накладене постановою № 959 від 25.07.2024, згідно з якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в межах двохмісячного строку з моменту виявлення правопорушення та складення протоколу від 22.07.2024.

З урахуванням встановлених у справі обставин та вищезазначених норм законодавства, суд приходить до висновку, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. є правомірною та не підлягає скасуванню.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам закону, досліджені докази підтверджують наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, а тому є обґрунтованою, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відтак, постановляючи оскаржувану постанову, відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтована, тобто прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Обставини на які посилався позивач не заслуговують на увагу і не можуть бути підставою для скасування законного рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім цього, суд звертає увагу, що позивачем прокупущено строк звернення до суду, оскільки відповідно до ч.2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Оскаржувана постанова була ухвалена ІНФОРМАЦІЯ_1 25.07.2025 року (а.с.11).

Згідно трекінгу Укрпошта, слідує, що позивач отримав дану постанову поштовим листом 12.12.2024 року (а.с.15).

Згідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Однак позивачем не було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з поважних причин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідача відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то судовий збір з відповідача не стягується.

Поряд з цим, відповідно до положень ч.1 ст.307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Також згідно з вимогами ч.1 ст.308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 оскаржив відповідну постанову №959 від 25.07.2024 року, останній повинен сплатити основну суму штрафу в розмірі 17000 гривень не пізніш як протягом п`ятнадцяти днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, тобто з моменту отримання вказаної копії рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5-9, 72-77, 90, 241-246, 250-251, 268-272, 286, 292-293, 296, 297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_5 , телефон НОМЕР_2

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1: АДРЕСА_6 , ел. адреса: ІНФОРМАЦІЯ_14 , ІНФОРМАЦІЯ_15

Суддя С.В.Кодінцева