Справа № 240/19671/24
Суддя: Леміщак Дмитро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/19671/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 195082,43 грн у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з його грошового забезпечення;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача грошову компенсацію в сумі 195082,43 грн у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з його грошового забезпечення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з 24.02.2022 по 15.06.2024 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 . З листа відповідача 21.08.2024 за вих. № 9/2089 позивачу стало відомо, що за період проходження військової служби з 24.02.2022 по 15.06.2024 йому не виплачувалася грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 вказану позовну заяву залишено без руху.

Після усунення позивачем недоліків ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).

04.11.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки за період проходження військової служби позивачу була виплачена грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб в розмірі 195082,43 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначив про відсутність доказів виплати такої компенсації.

У заяві від 08.11.2024 відповідач просив долучити до матеріалів справи докази, які свідчать про перерахування позивачу спірних коштів та звернув увагу на подання завідомо безпідставного позову.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

У період з 24.02.2022 по 15.06.2024 позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.07.2024 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з письмовою заявою про розміри утриманого із грошового забезпечення податку з доходів фізичних осіб, а також про нарахування та виплату грошової компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб у відповідності до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004.

Листом від 21.08.2024 № 9/2089 відповідач повідомив, що грошове забезпечення виплачене в належному розмірі. До листа відповідач долучив витяг із картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 .

Вважаючи, що він має право на отримання грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, яку йому не виплачували, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.ч. 2-3 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок № 44).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (грошова компенсація).

Пунктами 2, 5 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Таким чином, грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що за час служби позивач мав право на компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до положень Порядку № 44.

Водночас із витягу з картки особового рахунку військовослужбовця від 21.08.2024 № 9/2089 вбачається, що позивачу у період з 2022 по 2024 рік нараховано до виплати / перерахування на карткові рахунки 1067534,50 грн, у тому числі грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб в розмірі 195082,43 грн.

Відповідно до відомостей зарахування заробітної плати, виданих ПАТ КБ «Приватбанк», ІНФОРМАЦІЯ_3 виплатив ОСОБА_1 1059550,30 грн, у тому числі 436126,56 грн у 2022 році, 381801,65 грн у 2023 році та 241622,09 грн у 2024 році.

Суд зауважує, що різниця між нарахованою до виплати сумою (1067534,50 грн) та фактично виплаченою згідно з відомостями ПАТ КБ «Приватбанк» (1059550,30 грн) становить 7984,20 грн.

З цього приводу суд звертає увагу на те, що ця сума є еквівалентною грошовій винагороді, нарахованій позивачу у розрахунковому періоді березня 2022 року, а також те, що відомості зарахування заробітної плати ПАТ КБ «Приватбанк» містять інформацію, починаючи з 22.04.2022.

Крім того, сам позивач не заявляє про виплату йому грошового забезпечення не за всі місяці служби.

За таких обставин, на переконання суду, матеріалами справи підтверджується, що за період проходження військової служби з 24.02.2022 по 15.06.2024 позивачу виплачувалася грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб.

Як зазначено у статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом із тим, суд зауважує, що ці положення закону не можуть нівелювати обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, як це передбачено частиною 1 статті 77 КАС України.

Відповідач, на думку суду, довів правомірність своїх дій.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 28 лютого 2025 р.

28.02.25