Справа № 440/2437/25
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

03 березня 2025 рокум. ПолтаваСправа № 440/2437/25

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Довгопол М.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої грошової компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2023-2024 рр;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 нараховану грошову компенсацію за невикористанні дні (за період 2023-2024 рр.) додаткової відпустки, як учаснику бойових дій;

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень, передбачену абзацом 3 пункту 1-1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року за період з 01.12.2023 по 31.01.2024 року, в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30000 гривень, передбачену абзацом 3 пункту 1-1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року за період з 01.12.2023 по 31.01.2024 року, в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Згідно з пунктами 3, 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Як визначено частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах. У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час недопуску до продовження виконання повноважень) у разі порушення законодавства про оплату праці. В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що норма статті 233 Кодексу законів про працю України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року №2352-IX, далі - Закон України від 01.07.2022 №2352-IX) "працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком".

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні,- у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

06.04.2023 Верховний Суд ухвалив рішення за результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22, залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, предметом спору якої також є недотримання законодавства про оплату праці. У вказаному рішенні сформовано наступні висновки: До 19.07.2022 Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 Кодекс законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Отже, у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо поширення дії частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Предметом спору у цій справі є виплата грошової компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2023-2024 рр та додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень, передбаченої абзацом 3 пункту 1-1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року за період з 01.12.2023 по 31.01.2024 року.

При цьому із матеріалів позовної заяви слідує, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2024 № 117 молодшого сержанта ОСОБА_1 , звільненого з військової служби в запас, вирішено вважати таким, що справи та посаду здав.

Натомість позов подано до суду 21.02.2025, що є підставою для висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом.

Позивачем разом з позовною заявою було надано клопотання, в якому ОСОБА_2 просив визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк. В обґрунтування клопотання зазначено, що позивач з 2022 року проходив військову службу та здійснював бойові (спеціальні) завдання, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у зоні ведення бойових дій. Позивач також посилався на воєнний стан як обставину, що послугувала пропуску строку звернення до суду.

Суд критично оцінює посилання позивача у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду на факт проходження військової служби та здійснення бойових (спеціальних) завдань, адже як вбачається з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2024 №117 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військової частини 26.04.2024. Обставин, що перешкоджали позивачу після звільнення з військової служби звернутись до суду з вказаним позовом, позивачем не наведено.

Крім того, суд зауважує, що введення режиму воєнного стану жодним чином не стосувалося діяльності державних органів (у т.ч., суду) та поштових організацій (ПАТ "Укрпошта", приватних служб кур`єрської доставки тощо). Тобто, введення воєнного стану, на переконання суду, жодним чином не перешкоджало своєчасному зверненню позивача засобами поштового зв`язку до суду з цим позовом.

Таким чином, матеріалами позову не підтверджено, що впроваджений воєнний стан об`єктивно вплинув на можливість реалізації позивачем права на своєчасне звернення до суду з таким позовом.

Крім того, суд відмічає ту обставину, що режим воєнного стану продовжував діяти на території України і станом на лютий 2025 року, однак, це жодним чином не завадило позивачу звернутися до суду з цим позовом у лютому 2025 року.

Суд також зауважує, що позивач не зазначає, чи був він з ознайомлений із грошовим атестатом при звільненні (за умови його складання) та чи отримував письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, з яких дізнався (повинен був дізнатися) про порушення його прав на належний розрахунок при звільненні та виплату усіх сум грошового забезпечення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого кодексом строку, а наведені обставини не є достатніми для висновку про наявність поважних підстав для поновлення строку звернення до суду.

Згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відтак, суд констатує, що позовна заява подана позивачем без додержання вимог статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України подання позовної заяви без додержання вимог статті 160,161 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення заяви без руху.

Відповідно до частини 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати неповажними підстави, вказані у клопотанні ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви упродовж десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку на звернення до суду з викладенням інших підстав для поновлення строку звернення до суду та обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку, а також наданням відповідних доказів на їх підтвердження.

Роз`яснити позивачу, що у разі неусунення недоліку позовної заяви, вона буде повернута.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя М.В. Довгопол