Справа № 200/8468/24
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року Справа№200/8468/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , що було оформлено протоколом від 25 листопада 2024 року № 17 про відмову позивачу у наданні відстрочки на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву позивача та надати йому відстрочку відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зробити відповідний запис у військово-обліковому документі про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та внести відповідні дані в електронний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг»;

- заборонити ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішення в адміністративній справі за даним позовом.

Ухвалою суду від 9 грудня 2024 року відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи, запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву та докази; зобов`язано відповідача надати суду додаткові докази по справі, в тому числі копію рішення (протоколу, розпорядження та т.і.), прийнятого за наслідком розгляду заяви позивача про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації; витяг з реєстру «ОБЕРІГ» стосовно ОСОБА_1 (а.с. 20-21).

Ухвалою суду від 9 грудня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про забезпечення його адміністративного позову до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії повернуто заявнику без розгляду (а.с. 22).

9 грудня 2024 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову (а.с. 29-31).

Ухвалою суду від 12 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено: заборонено ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішення в адміністративній справі № 200/8468/24 за його позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 33-35).

16 грудня 2024 року судом отримано клопотання відповідача про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження для надання відзиву на позов (а.с. 40-41).

Ухвалою суду від 18 грудня 2024 року у задоволенні клопотання відповідача про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження для надання відзиву на позов відмовлено (а.с. 82).

18 грудня 2024 року судом отримано від відповідача відзив на позов та частина витребуваних судом додаткових доказів по справі. Разом із цим суду не надано:

- доказ на підтвердження адміністративної правосуб`єктності відповідача (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, довідку про реєстраційні дані відповідача, положення про ІНФОРМАЦІЯ_5 та т.і.),

- копію рішення (протоколу, розпорядження та т.і.), прийнятого за наслідком розгляду заяви позивача про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, яке є спірним в межах даної справи,

- витяг з реєстру «ОБЕРІГ» стосовно ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи зобов`язані: […] 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; […] 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; […] 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; […].

Згідно з ч.ч. 1, 2, ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень п о в и н е н п о д а т и суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 9 ст. 80 КАС України визначено, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин а б о без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами […].

Враховуючи наведене нормативно-правові приписи, а також беручи до уваги не надання першим відповідачем частини витребуваних судом документів, суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено наступне.

1 листопада 2024 року позивачем було особисто подано до комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву згідно з додатком 4 до постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року про надання відстрочки від призову від військової служби під час мобілізації з документами передбаченими для отримання відстрочки відповідно до діючого законодавства України разом із наступними документами: копія паспорту та ІНН ОСОБА_1 , засвідчені власним підписом; копія паспорту та ІНН ОСОБА_2 , засвідчені власним підписом; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , засвідчена нотаріально; копія висновку ЛКК № 1360/18 від 27 серпня 2024 року про потребу в постійному догляді ОСОБА_2 , засвідчена нотаріально; копія висновку ЛКК № 1359/17 від 27 серпня 2024 року про надання постійного догляду ОСОБА_1 ; копія військово-облікового документа ОСОБА_1

30 листопада 2024 року позивачем було отримано Укрпоштою від ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлення від 26 листопада 2024 року № 09/18244, яким позивачу повідомлено про відмову у наданні відстрочки від призову від військової служби під час мобілізації на підставі п. 9. ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п. 9 додатку 5 постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року відповідно до протоколу від 25 листопада 2024 року № 17 комісії - у зв`язку із поданням заяви та документів, що підтверджує право на відстрочку, не особисто.

Позивач вважає рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке оформлено протоколом від 25 листопада 2024 року № 17 про відмову у наданні йому відстрочки на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації» протиправною, так як він не підлягає призову на військову службу, оскільки його мати ОСОБА_2 хворіє прогресуючою хворобою (злоякісне новоутворення) та потребує постійного догляду безстроково (а.с. 1-3).

У відзиві на позов відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, зазначаючи наступне.

Діяльність комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) врегульована Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року (далі Порядок).

5 листопада 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшло звернення (засобами поштового зв`язку) начебто ОСОБА_1 про надання йому відстрочки на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

До заяви про надання відстрочки, поданої начебто позивачем, було додано: документи щодо матері ОСОБА_2 : Висновок ЛКК № 1360/18 від 27 серпня 2024 року відносно ОСОБА_2 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, довідка дійсна «безстроково»; Висновок ЛКК № 1359/15 від 27 серпня 2024 року відносно ОСОБА_1 , в якій у графі Діагноз зазначено «Здоров», у графі потребує зазначено «За станом здоров`я може постійно надавати соціальні послуги строком до 27 серпня 2025 року».

Відповідач зазначає, що наданий позивачем висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворим батьком, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа - у даному випадку для підтвердження необхідності стороннього догляду позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії.

Відповідач зазначив, що як і визначення «постійний догляд», «догляд вдома», так і призначення, мета і порядок одержання висновків про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та його призначення, та висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу - є різними за своєю природою та наслідками подальшого використання і реалізації.

Посилається на постанови Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23, від 11 квітня 2023 року у справі № 420/16689/23.

Також заява про відстрочку була подана не особисто, не надано документів на підтвердження відсутності інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 .

Крім цього, до заяви про відстрочку не було додано доказів на підтвердження відсутності інших працездатних членів сім`ї, які можуть здійснювати догляд за матір`ю позивача.

Враховуючи зазначене, протоколом від 26 листопада 2024 року № 17 комісія ухвалила рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомлено, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах.

Вказані обставини доведені до позивача відповідно до Порядку Повідомленням від 26 листопада 2024 року, в якому також зазначено причини відмови: у зв`язку із поданням заяви та документів, що підтверджують право на відстрочку або копій таких документів, засвідчених в установленому порядку, не особисто.

Відповідач наполягає, що рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період узгоджується з вимогами чинного законодавства та не порушує прав позивача.

Просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог (а.с. 45-58).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , є громадянином України згідно з паспортом НОМЕР_1 від 24 липня 2006 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 4-5, 62-66).

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 75).

Відповідно до військово-облікового документу (№ в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів), позивач має статус військовозобов`язаного, склад рядовий, військове звання солдат, ВОС 900025А, згідно з рішенням військово-лікарської комісії (результати медичного огляду) придатний до військової служби за гр. ІІ ст. 64-В, наказу МОУ № 402-2008, протокол № 2241 від 10 вересня 2024 року. Підлягає повторному медичному огляду 10 вересня 2029 року (а.с. 8, 71-72).

1 листопада 2024 року позивач засобами поштового зв`язку (№ поштового відправлення 303) звернувся до Голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_3 із заявою про оформлення в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, до якої додав: копію паспорта та довідки РНОКПП позивача, засвідчену власним підписом; копія військово-облікового документа ОСОБА_1 , засвідчену власним підписом; копію паспорта та довідки РНОКПП ОСОБА_2 , засвідчену власним підписом; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , засвідчену нотаріально; копію висновку ЛКК № 1360/18 від 27 серпня 2024 року про потребу в постійному догляді за ОСОБА_2 , засвідчену нотаріально; копію висновку ЛКК № 1359/17 від 27 серпня 2024 року про надання постійного догляду ОСОБА_1 , засвідчену нотаріально (а.с. 6-7, 73-74).

Відповідно до свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_4 від 22 червня 1991 року, виданого Слов`янським міськвідділом ЗАГС Донецької області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , в графі «мати» зазначено: ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) (а.с. 11, 67).

Згідно з паспортом серії НОМЕР_5 від 9 жовтня 1997 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є громадянкою України, РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_1 в (а.с. 9-10, 64-65).

Відповідно до висновку «про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» № 1360/18 від 27 серпня 2024 року, складеному ЛКК КНП СМР "ЦПМСД м. Слов`янська" (Лікарською комісією Комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Слов`янська») за формою 080-4/о, ОСОБА_2 , інваліду ІІ групи, рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи; висновок дійсний безстроково (а.с. 12, 68).

Згідно з висновком ЛКК КНП СМР "ЦПМСД м. Слов`янська" № 1360/18 від 27 серпня 2024 року ОСОБА_2 , інвалід ІІ групи безстроково, діагноз: злоякісне новоутворення в/з квадранта правої молочної залози Т2№1Мо, ст. ІІ Б, потребує средостіння та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду (а.с. 14, 69).

Відповідно до висновку ЛКК КНП СМР "ЦПМСД м. Слов`янська" № 1359/17 від 27 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 , діагноз: здоров; за станом здоров`я може постійно надавати соціальні послуги строком до 27 серпня 2025 року (а.с. 13, 70).

Заява позивача про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2 5 листопада 2024 року за вх. № 22748/08 (а.с. 61).

26 листопада 2024 року (вих. № 09/18244) ІНФОРМАЦІЯ_2 направив позивачу Повідомлення, підписане головою комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , в якому зазначено наступне.

Комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянуто заяву позивача та додані ним документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». За результатом розгляду протоколом від 25 листопада 2024 року № 17 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призводу на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомило, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на загальних підставах. Причини відмови: у зв`язку із поданням заяви та документів, що підтверджують право на відстрочку або копій таких документів засвідчених в установленому порядку, не особисто (а.с. 15, 75).

Зазначене Повідомлення за поясненням позивача було отримано ним 30 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку (а.с. 1).

Як вже зазначалось судом, копію рішення (протоколу), прийнятого за наслідком розгляду заяви позивача від 1 листопада 2024 року про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, яке є спірним в межах даної справи, відповідачем всупереч приписів ч. 5 ст. 44, ч.ч. 1, 2, ст. 77 КАС України суду не надано.

Будучи не згодним із рішенням комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 про відмову позивачу у наданні відстрочки на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яке було оформлено протоколом від 25 листопада 2024 року № 17 та про прийняття якого позивачу було повідомлено у письмовому «Повідомленні», позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Як вже зазначалось судом, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан

Указом Президента України № 69/2022 Про загальну мобілізацію від 24 лютого 2022 року оголошено загальну мобілізацію.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 зазначеного закону мобілізаційна підготовка та мобілізація є складовими частинами комплексу заходів, які здійснюються з метою забезпечення оборони держави, за винятком цільової мобілізації.

Частиною 2 цієї ж статті визначено принципи, на основі яких має відбуватись мобілізаційна підготовка та мобілізація, серед яких: персональна відповідальність за виконання заходів щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації; додержання прав підприємств, установ і організацій та громадян.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.

З аналізу наведеної норми права слідує, що дана норма передбачає декілька підстав, за наявності яких військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації:

1) якщо військовозобов`язаний зайнятий постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), яка/який за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребує постійного догляду;

2) якщо військовозобов`язаний зайнятий постійним доглядом за дитиною, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребує постійного догляду;

3) якщо військовозобов`язаний зайнятий постійним доглядом за своїми батьком чи матір`ю, яка/який за висновком медико-соціальної експертної комісії а б о лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду;

4) якщо військовозобов`язаний зайнятий постійним доглядом за батьком чи матір`ю д р у ж и н и (чоловіка), якщо в о н а с а м а потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати д р у ж и н и не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.

З аналізу наведеної норми права слідує, що якщо військовозобов`язаний зайнятий постійним доглядом за своєю матір`ю, яка за в и с н о в к о м (в тому числі) Л К К (лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) потребує постійного догляду, зазначений військовозобов`язаний відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII має право на отримання відстрочки від відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з ч.ч. 7, 8 ст. 23 Закону № 3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - ЄДРПВР) на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (далі - Положення № 154), ТЦК та СП є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації; утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) ТЦК та СП.

Відповідно до абз. 9 п. 11 Положення № 154 РТЦК та СП крім функцій, зазначених у п. 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Оскільки відповідач є органом військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, саме на нього покладено обов`язок щодо прийняття рішення про надання відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час.

З 18 травня 2024 року набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі - Порядок № 560), який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.

Відповідно до п.п. 56, 57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) ТЦК та СП (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Згідно з п. 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) ТЦК та СП або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою ЄДРПВР на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (п. 59 Порядку № 560).

Згідно з п. 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у п. 2 ч. 1, п.п. 3, 4, 5 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», здійснюється за допомогою ЄДРПВР.

Відповідно до п.п. 64, 65 Порядку № 560 заяви військовозобов`язаних про надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та підтвердні документи зберігаються у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки протягом п`яти років. У разі втрати (зміни) підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період комісія може скасувати (змінити) раніше прийняте нею рішення, про що повідомляється заявнику письмово не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення за формою, визначеною у додатку 10.

Статтею 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені судом обставини та беручи до уваги наведені нормативно-правові приписи, суд приходить до висновку, що рішення комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлене протоколом від 25 листопада 2024 року № 17, про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав подання заяви про відстрочку «не особисто» (як про це зазначено у Повідомленні голови комісії від 26 листопада 2024 року вих. № 09/18244) - є необґрунтованим, тобто, прийнятим без урахуванням всіх поданих документів, недобросовісно, непропорційно (без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення).

Зокрема, зазначене рішення було прийнято у порушення п. 60 Порядку № 560 без надання оцінки доданим до заяви документам, без направлення відповідних запитів до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право позивача на відстрочку, без використання інформації з публічних електронних реєстрів (докази на спростування зазначених висновків суду матеріали справи не містять).

Щодо посилань відповідача на те, що заява про відстрочку була подана н е особисто позивачем, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, положеннями Закону № 2232-XII та Порядку № 1487 встановлено, що військовозобов`язані о с о б и с т о повідомляють органи, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних та надають зазначеним органам документи, зокрема, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а згідно з п. 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки о с о б и с т о подають на ім`я голови комісії районного (міського) ТЦК та СП або його відділу відповідну заяву, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку.

Водночас, поняття особисто повідомити, особисто подати не тотожні поняттям особисто прибути, особисто з`явитись про що фактично зазначає відповідач.

Зокрема, Порядком № 560 та Порядком № 1487 прямо передбачено випадки, коли особа має п р и б у т и, з я в и т и с я до ТЦК та СП, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, органів, і оформлення відстрочки від призову на військову службу не належить до таких випадків.

Розділ Порядку № 560, яким врегульовано питання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення (п.п. 56-67) також не вимагає особистого прибуття або явки особи для оформлення відстрочки та надання документів про освіту, визначених п. 62 та додатком 5 до Порядку № 560.

Таким чином, у військовозобов`язаного відсутній обов`язок з`являтись до ТЦКСП при поданні заяви про надання йому відстрочки, а вимоги відповідача щодо необхідності позивачу прибути для надання заяви та документів виходять за межі повноважень РТКЦСП.

Суд наголошує, що відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на наведене, суд висновує, що позивач, надіславши поштовим зв`язком від власного імені заяву про надання відстрочки та додані до них документи для вирішення питання про її надання, дотримався процедури особистого їх подання (особистого направлення).

В суду відсутні підстави для сумніву у тому, що заява складена позивачем особисто, крім цього, зазначене підтверджено позивачем у позовній заяві.

Крім цього, згідно з п. 59 Порядку № 560 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відстрочка може оформлятися за допомогою ЄДРПВР на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а за потреби відповідно до п. 60 Порядку № 560 комісія готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Тобто, відповідач наділений повноваженнями самостійно збирати документи, що підтверджують право заявника на відстрочку у випадку недостатності поданих заявником документів.

Враховуючи наведене, спірне рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що наведені відповідачем у відзиві на позов твердження про те, що позивачу відмовлено у наданні відстрочки не лише у зв`язку із не поданням заяви про надання відстрочки не особисто, а й тому, що доданий до заяви висновок ЛКК щодо матері ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , не є належним висновком оскільки складений неналежним органом (не МСЕК), не знайшли свого підтвердження наявними у справі матеріалами як вбачається з Повідомлення голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26 листопада 2024 року (вих. № 09/18244) єдиною підставою для прийняття комісією спірного в межах даної справи рішення було виключно подання заяви та документів, що підтверджують право на відстрочку або копій таких документів, засвідчених в установленому порядку, «не особисто» (а.с. 15, 75).

Фактично матеріалами справи підтверджено, що заява позивача про надання відстрочки від 1 листопада 2024 року не була належним чином розглянута комісією з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_4 , доданим до неї документам членами комісії не було надано належної оцінки.

Щодо наведених відповідачем у відзиві на позов тверджень про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження відсутності інших працездатних членів сім`ї, які можуть здійснювати догляд за матір`ю позивача, суд зазначає, що вказані вимоги з боку відповідача є вимогами, які протирічать п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, який не ставить у залежність отримання відстрочки від призову від наявності інших працездатних членів сім`ї, які можуть здійснювати за догляд за матір`ю позивача - така залежність вимагається лише тоді, коли батько чи мати д р у ж и н и військовозобов`язаного не мають інших працездатних членів сім`ї, які можуть здійснювати за ними догляд.

Щодо наведених відповідачем у відзиві на позов тверджень стосовно неналежності висновку ЛКК, доданого позивачем до заяви про надання відстрочки (на переконання відповідача позивачу необхідно було додати до заяви висновок МСЕК), суд зазначає, що про належність висновку ЛКК до документів, які підтверджують зайнятість особою постійним доглядом за хворою матір`ю, зазначено безпосередньо у нормі закону, яким врегульовані правовідносини щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, а саме п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, де зазначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворими своїми батьком чи матір`ю, яка/який за висновком медико-соціальної експертної комісії а б о лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.

Стосовно посилань відповідача на Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 6 жовтня 2005 року № 2961-IV та постанову Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу», суд зазначає, що вказані нормативно-правові акти не є нормативно-правовими актами, які підлягають застосування до спірних в межах даної справи правовідносин.

Щодо посилань відповідача на постанови Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23 та від 11 квітня 2023 року у справі № 420/16689/23, суд зазначає таке.

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23, в межах вказаної справи позивач (військовослужбовець) оскаржував відмову командування військової частини у звільненні його з військової служби на підставі поданого ним рапорту у зв`язку із необхідністю догляду позивачем за своєю матір`ю відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», до якого крім іншого, позивач долучав копію висновку медичного закладу за формою первинної облікової документації № 080-2/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 9 березня 2021 року № 407, «про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», в якому зазначено, що внаслідок наявності у матері позивача (яка є особою похилого віку) к о г н і т и в н и х порушень вона потребує «д о г л я д у в д о м а».

Згідно з пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: […] г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається ч. 12 цієї статті […].

Відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії воєнного стану здійснюється на таких підставах: […] необхідність здійснювати п о с т і й н и й д о г л я д за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії ч и лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;

Рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін апеляційною інстанцією та Верховним Судом, було відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача у зв`язку із тим, що доданий позивачем до рапорту про звільнення висновок про наявність к о г н і т и в н и х порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі н е є належною підставою в розумінні пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для звільнення позивача із військової служби за сімейними обставинами.

Верховний Суд підтримав висновок судів попередніх інстанції, відповідно до якого не є тотожними терміни «п о с т і й н и й д о г л я д» (який є підставою, зазначеною у пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу») і «д о г л я д в д о м а» (наведений у доданому до рапорту про звільнення медичному висновку).

Крім іншого, у постанові зазначено:

«65. Крім того, суд зауважує, що абзац 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою або висновок медико-соціальної експертної комісії, а б о лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

66. Повертаючись до обставин цієї справи судом встановлено, що позивачем до рапорту про звільнення з військової служби додано висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-2/о), відповідно до якого ОСОБА_2 рекомендовано соціальну послугу: д о г л я д у в д о м а.

67. При цьому, підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що підставою для звільнення є саме необхідність здійснення п о с т і й н о г о д о г л я д у.».

Проаналізувавши наведене вище, суд приходить до висновку, що адміністративна справа № 120/1909/23 не є релевантною до адміністративної справи № 200/8468/24 і жодним чином не спростовують висновок суду про належність висновку ЛКК до документів, які підтверджують зайнятість певною особою постійним доглядом за хворою матір`ю.

Щодо постанови Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі № 420/16689/23.

Як вбачається зі змісту зазначеної постанови, в межах вказаної справи позивач (військовослужбовець) оскаржував бездіяльність військової частини щодо звільнення його з військової служби на підставі поданого ним рапорту у зв`язку із необхідністю догляду позивачем за своєю матір`ю відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», до якого було, крім іншого, долучено копію р і ш е н н я ЛКК медичного закладу на підтвердження необхідності здійснення позивачем постійного догляду за матір`ю.

Скаржник (відповідач по справі) стверджував, що необхідність здійснення постійного догляду має бути підтверджена відповідним медичним в и с н о в к о м МСЕК або ЛКК закладу охорони здоров`я, а тому військовослужбовець може бути звільнений за наявності о д н о г о із вищезазначених документів. Разом із цим позивачем було надано д о в і д к у ЛКК.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що надане позивачем р і ш е н н я ЛКК не може бути визнана документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки в и с н о в о к, виданий такою комісією, може підтверджувати лише відповідні обставини стосовно особи, яка не досягла 18 років.

Верховний Суд (із посиланням на правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23) зазначив, що медичний висновок - це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я. Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я. Лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний в и с н о в о к, а медико-соціальні експертні комісії - д о в і д к у, акт огляду (витяг з акту огляду) (п.п. 43, 44, 49 постанови).

Також у постанові зазначено, що у наведеному у Положенні про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійний догляд», […] а вказано лише право визначати необхідність «стороннього нагляду, догляду». При цьому, поняття «сторонній догляд» н е є тотожним поняттю «постійний догляд», […] (п.п. 53-55).

Крім іншого Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій встановили, що позивач до рапорту про звільнення з військової служби на підтвердження необхідності здійснення позивачем постійного догляду за матір`ю додав р і ш е н н я ЛКК медичного закладу, а не в и с н о в о к ЛКК, і що суди попередніх інстанцій, надаючи оцінку обставинам цієї справи та вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів, не дослідили чи є р і ш е н н я ЛКК медичного закладу документом, що віднесений до повноважень органів, визначених в Постанові Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», на яку посилались суду в оскаржуваних рішеннях, та чи підтверджує вона всі відомості, які необхідні для застосування положень пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII.

У зв`язку із зазначеним справу було направлено до суду першої інстанції на новий розгляд

Проаналізувавши наведене у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі № 420/16689/23, суд висновує, що вказана адміністративна справа також не є релевантною до адміністративної справи № 200/8468/24 і наведені відповідачем у відзиві на позов твердження із посиланням на зазначені постанови, не відповідають фактичним обставинам справи, що розглядається Донецьким окружним адміністративним судом.

Крім цього, суд наголошує, що під час касаційного провадження в адміністративних справах № 120/1909/23 та № 420/16689/23 Верховним Судом вирішувалось, зокрема, питання щодо застосування норм, що містяться в Законі України «Про військовий обов`язок та військову службу» та в постанові Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» та співвідношення цих норм та спірних в межах зазначених справ правовідносин, та які не регулюють питання надання відстрочки військовозобов`язаним.

Визначаючись щодо належного способу захисту порушеного права позивача, суд виходить з наступного.

Позивач просить суд зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву позивача та надати йому відстрочку відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та зробити відповідний запис у військово-обліковому документі про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та внести відповідні дані в електронний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг».

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […] 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, […] від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч. 3 цієї ж статті у разі скасування […] індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Приписами ч. 4 зазначеної статті передбачено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Проаналізувавши наведені приписи, а також врахувавши встановлені обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача в особі комісії розглянути заяву позивача належним чином.

Разом із цим позовні вимоги про зобов`язання відповідача надати йому відстрочку відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та зробити відповідний запис у військово-обліковому документі про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та внести відповідні дані в електронний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» - не підлягають задоволенню як передчасні, оскільки, як встановлено судом, комісією з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_4 фактично не досліджувались додані позивачем до заяви про надання відстрочки документи, не направлялись відповідні запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, не використовувалась інформація з публічних електронних реєстрів.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 1 листопада 2024 року про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та за результатами її розгляду прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням правової оцінки та висновків суду, викладених в цьому судовому рішенні.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з квитанцією № 747E-71M9-761E від 3 грудня 2024 року та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Держбюджету України, позивачем за подання позову було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (а.с. 16, 19).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог […].

Разом із цим згідно ч. 8 ст. 139 КАС України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи наведене нормативно-правові приписи, беручи до уваги, що основні позовні вимоги позивача за висновком суду є такими, що підлягають задоволенню (визнання протиправними дій), а позовні вимоги, у задоволенні яких суд вирішив відмовити, є похідними позовними вимогами, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати позивача зі сплати судового збору в повному розмірі.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позов на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 є органом управління, не є юридичною особою, не має рахунків у банках та банківських установах та не отримує бюджетних асигнувань, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 9, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі б е з статусу юридичної особи), […] о р г а н в і й с ь к о в о г о у п р а в л і н н я, їх посадова чи службова особа, […].

Як зазначено вище, нормами КАС України (ч. 1 ст. 139) встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню […] стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав в і д п о в і д а ч е м у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Жодних доказів на підтвердження відсутності у ІНФОРМАЦІЯ_3 можливості (в тому числі через ІНФОРМАЦІЯ_9 ) компенсувати позивачеві понесені ним судові витрати - відповідачем суду не надано.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати позивача зі сплати судового збору в повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 2-4, 9, 12, 72-78, 90, 139, 244-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 25 листопада 2024 року № 17, про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 в особі комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 1 листопада 2024 року щодо оформлення йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації - з урахуванням висновків суду та правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна