Справа № 120/14183/24
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 березня 2025 р. Справа № 120/14183/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю дій відповідача, які полягають у неврахуванні при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах заробітної плати. Зокрема, зауважує, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості видачі довідок самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні пенсії.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позову. Серед іншого вказує, що пенсія позивачеві призначена на виконання рішення суду, яке не містило жодних зобов`язань щодо необхідності врахування відомостей про заробітну плату. Окрім того наголошує на неможливості врахування довідок про заробітну плату щодо яких неможливо здійснити звірку.

Позивачем подано не передбачений у цій категорії справ документ по суті справи - відповідь на відзив.

Разом з тим, до вказаної відповідь на відзив долучено докази понесених витрат на правову допомогу.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини справи.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.12.2023 року у справі № 120/16352/23 зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи згідно довідок № 10/123 від 28.09.2021, № б/н від 29.11.2002, № б/н від 29.12.2000, № б/н від 26.10.2007, № 31-к від 25.01.2022, до страхового стажу періоди трудової діяльності з 07.10.1996 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 29.11.2002 та згідно довідки № б/н, виданої ЗАО "Руиз Даймондс м. москва", та призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 21.09.2023.

На виконання вказаного рішення головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області було призначено пенсію на пільгових умовах з 21.09.2023 року.

Водночас, не погоджуючись з розміром пенсії, позивач звернувся до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із вимогою щодо врахування заробітної плати отриманої на "Вінницькому заводі Кристал" та в РФ на ЗАО "Руиз Даймондс м. Москва".

Листом відповідача від 11.09.2024 року позивача повідомлено про відсутність правових підстав для зарахування довідок про заробітну плату за час періоду роботи в РФ, з огляду на те, що з 01.01.2023 року Росія припинила участь у Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в області пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, що унеможливлює здійснення звірки. Окрім того вказало і на відсутність підстав для врахування довідки про заробітну плату за період роботи в АТ "Кристал", з огляду на те, що посадові особи товариства відмовляються підписувати акти зустрічної звірки.

Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується таким.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до пункту 1 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним вище особам пенсії призначають за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого в Законі України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж (частина 1 статті 41 Закону № 1058-IV).

Положеннями статті 15 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 року № 1906-IV (далі - Закон № 1906-IV) передбачено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов`язання за цими договорами

Згідно з ст. 19 Закон № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Статтею 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення складається із законів України та з міжнародних договорів щодо пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Статтею 1 Угоди "Про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" від 13.03.1992 року (членом якої була Україна, на момент звернення позивача до відповідача, далі - Угода) передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Угода від 13.03.1992 року розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод (стаття 5 Угоди).

Згідно з ч. 2 ст. 6 Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до статті 5 Угоди така розповсюджується на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Відповідно до ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн 14.01.1993, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтва та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав № 01-1/2-07 від 26.03.2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди "Про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Таким чином, нормами статті 6 цієї Угоди встановлено, що розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди, а конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди при призначенні пенсії.

Підставою звернення позивача до суду із даним позовом, слугував факт відмови відповідачем у здійсненні перерахунку пенсії із врахуванням заробітної плати отриманої у період роботи позивача з 01.12.10987 року по 30.11.1995 року в АТ "Вінницький завод "Кристал" та за періоди роботи в РФ в ЗАТ "Руиз Даймондс" З 01.12.2022 року по 26.10.2007 року.

Так, позивачем було надано довідки про заробітну плату № 95, № 96 від 14.09.2020 року за період працевлаштування в АТ "Вінницький завод "Кристал", що закріплені відповідними печатками товариства та підписами уповноважених осіб.

Водночас підставою для неврахування цих довідок при розрахунку пенсії стало те, що посадові особи відмовилися підписувати акти зустрічних звірок підтвердження видачі довідок про заробітну плату, мотивуючи відсутністю такого зобов`язання в законодавстві.

Суд зауважує, що зустрічні перевірки достовірності видачі довідок про заробітну плату та стаж роботи проводяться на підставі Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та заяв платників.

Під час таких перевірок використовуються первинні документи. Це і книги наказів, і відомості про нарахування заробітної плати, а також особові рахунки працівників, які підтверджують достовірність даних, зазначених у довідках для призначення та перерахунку пенсій, накази про проведення атестації робочих місць, для підтвердження пільгового стажу застрахованих осіб.

За результатами такої перевірки складається акт щодо достовірності довідки про заробітну плату тощо.

Надання недостовірних відомостей про застрахованих осіб посадовими особами підприємств (установ, організацій) тягне за собою порушення конституційних прав найманих працівників, а також позбавлення їх права на вірне призначення пенсії та відповідний її перерахунок, що суттєво впливає на основне джерело існування та забезпечення рівня життя працівників.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодовують її.

Страхувальник, надаючи достовірні індивідуальні відомості про пільговий стаж і заробітну плату, забезпечує вірне та своєчасне нарахування (або перерахування) пенсії своїм працівникам.

Разом з тим, суд зауважує, що оформлення результатів такої перевірки є дискреційними повноваженнями органів Пенсійного фонду.

Так, відповідно до матеріалів проведення перевірки, відповідачем встановлено, що суми виплат, зазначені в довідках про заробітну плату відповідають сумам заробітної плати зазначеним в відомостях про нарахування заробітної плати, з якої сплачено страхові внески.

Відтак, посилання відповідача на відсутність підпису у акті звірки носить лише формальний характер як на підставу на не зарахування відомостей про заробітну плату, оскільки такі підтвердженні в установленому законом порядку.

Таким чином, відповідачем протиправно не здійснено обрахунок пенсії позивача з урахуванням довідок Таким чином, відповідачем протиправно не здійснено обрахунок пенсії позивача з урахуванням довідок про заробітну плату № 95, № 96 від 14.09.2020 року за період працевлаштування в АТ "Вінницький завод "Кристал" з 01.12.1987 року по 30.11.1995 року. про заробітну плату № 95, № 96 від 14.09.2020 року за період працевлаштування в АТ "Вінницький завод "Кристал" з 01.12.1987 року по 30.11.1995 року.

Окрім того, позивачем було надано довідку б/н, видану ЗАО "Руиз Дамондс" за період працевлаштування в РФ З 01.12.2002 року по 26.10.2007 року.

Однак, таку довідку не враховано при призначенні пенсії, у зв`язку що з 01.01.2023 року Росія припинила участь у Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в області пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, що унеможливлює здійснення звірки. Окрім того, відповідачем зауважено, що така довідка не містить апостилю.

З цього приводу, суд зазначає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть слугувати підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії. Дана позиція відображена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 291/99/17.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що при вирішенні питання про призначення пенсії органи Пенсійного фонду наділені широким спектром повноважень для перевірки наданих для призначення пенсії документів.

Суд спростовує посилання відповідача на відсутність підстав для врахування довідки про заробітну плату, у зв`язку зі збройною агресією РФ, що унеможливлює проведення перевірки обґрунтованості її видачі на підставі первинних документів, оскільки надана позивачем довідка повинна бути створена на підставі таких документів.

До того ж, неможливість провести управлінням Пенсійного фонду перевірку відповідності запису довідки первинним документам через події, що пов`язані з повномасштабною війною, не може покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки довідка видана належним органом та містить усі необхідні реквізити та відомості

Суд зазначає, що подібні правові висновки були відображені у правовідносинах щодо врахування при призначенні та обчисленні пенсії довідок, виданих підприємствами, які знаходяться на непідконтрольній українській владі території (справи №583/392/17, №234/3038/17, №360/1628/17).

Більше того, суд зауважує, що вказана довідка датована 26.10.2007 року.

01.12.2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України за № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" (далі Закон №2783-IX) і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР.

Суд наголошує, що вказаний закон набрав чинності з 23.12.2022 року.

У той же час Україна залишається учасницею іншого міжнародного договору, а саме Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, про яку йде мова у спірному рішенні ГУ ПФУ у Вінницькій області. Росія також залишаються учасницями цієї Конвенції. Зазначена Конвенція передбачає проставлення апостиля, якщо угода між двома чи декількома договірними державами не відміняють чи не спрощують дану формальну процедуру або не звільняють сам документ від легалізації (ст. 2.3 цієї Конвенції).

Вказана Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються:a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Водночас, Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову від 04.02.2023 року № 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.

Зважаючи на той факт, що станом на 24.02.2022 року Конвенція і Протокол до неї у відносинах з РФ діяли, і виготовлені або засвідчені там документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям цієї Постанови документи цих держав і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Після припинення воєнного стану в Україні та закінчення строку 6 місяців після його припинення передбачається проставлення апостиля, що випливає з наведеного вище.

Тобто, оскільки довідки про пільговий стаж та заробітну плату підтверджують період роботи позивача за період дії Конвенції 1993 року, вимога щодо наявності апостиля на період воєнного стану не є обов`язковою.

Окрім цього, суд підкреслює, що позиція головного управління, яка фактично не стосується допущених зловживань зі сторони позивача, призвела до неспівмірних наслідків у формі зменшення розміру пенсії.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача порушені протиправними діями відповідача, які полягають у неврахуванні при обчисленні пенсії позивача довідок про розмір заробітної плати.

Також суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Відтак, з метою ефективного та належного захисту прав позивача, суд вважає за доцільне зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити позивачеві перерахунок пенсії з21.09.2023 року (з моменту її призначення на виконання рішення суду) з урахуванням аналізованих довідок.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд керується таким.

Так, позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат належить: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем на підтвердження понесених судових витрат надано ордер, договір від 06.10.2023 року про надання правової допомоги в цивільній справі, розрахунок до цього договору та довідку № 6 від 06.10.2023 року про сплату позивачем гонорару у розмірі 10000 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Окремо суд зазначає, що притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Суд наголошує, що справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження, виходячи характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, та з урахуванням клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає розмір вартості наданих послуг неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак, вимоги про відшкодування 10000 грн як витрат на правничу допомогу є необґрунтованими.

Водночас, суд вважає, що співмірною та розумною у цій справі загальною компенсацією вартості наданих адвокатом послуг є сума 1000 грн.

Щодо розподілу витрат зі сплати судового збору, то такий здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у врахуванні при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах довідки про заробітну плату ЗАТ "Руиз Даймондс" б/н за період з 01.12.2022 року по 26.10.2007 року та довідок АТ "Вінницький завод "Кристал" № 95, № 96 від 14.09.2020 року за період роботи з 01.12.1987 року по 30.11.1995 року.

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком на пільгових умовах з 21.09.2023 року з урахування довідки про заробітну плату ЗАТ "Руиз Даймондс" б/н за період з 01.12.2022 року по 26.10.2007 року та довідок АТ "Вінницький завод "Кристал" № 95, № 96 від 14.09.2020 року за період роботи з 01.12.1987 року по 30.11.1995 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесенні витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесенні витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1000 грн за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович