Справа № 730/834/24
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 березня 2025 року

м. Київ

справа №730/834/24

адміністративне провадження № К/990/8257/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А.,

перевірив касаційну скаргу Рейніша Леоніда Валерійовича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року та додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі №730/834/24 за позовом ОСОБА_2 до Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дії,

У С Т А Н О В И В :

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправними дії державного виконавця - начальника Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вариводи Н. щодо звернення стягнення на пенсійні кошти, стипендію, матеріальну допомогу ОСОБА_2 в сумі 16353,78 гривень з рахунку/картки НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритого в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 . Зобов`язано Борзнянський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повернути ОСОБА_2 неправомірно стягнуті пенсійні кошти, стипендію, матеріальну допомогу у сумі 16353,78 гривень, які були стягнуті з рахунку/картки НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритого в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 . Знято арешт з рахунку/картки НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритого в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 з коштів у сумі 16353,78 гривень, що надійшли на вказаний рахунок як пенсійні кошти, стипендія, матеріальна допомога. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

21 жовтня 2024 року представником ОСОБА_2 - Рейнішем В.А. подано заяву про ухвалення додаткового рішення про судові витрати, а саме стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 30000 грн.

Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року, у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - Рейніша В.А. про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби (у порядку частини п`ятої статті 287 КАС України) відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Рейніша Леоніда Валерійовича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі №730/834/24 за позовом ОСОБА_2 до Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дії.

16 січня 2025 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення в справі, в якій просив ухвалити додаткове рішення яким стягнути з Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_2 тридцять тисяч грн 00 коп та сорок п`ять тисяч грн 00 коп судових витрат.

Додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року заяву представника Рейніша Леоніда Валерійовича, що діє в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у справі №730/834/24 - задоволено частково.

Ухвалено додаткову постанову щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи №730/834/24.

Відмовлено ОСОБА_2 у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

26 лютого 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Рейніша Леоніда Валерійовича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року та додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі №730/834/24. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_2 тридцять тисяч грн 00 коп. та сорок п`ять тисяч грн 00 коп. судових витрат у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у частині оскарження ухвали Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2024 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року, Суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Указана норма процесуального закону визначає імперативний обов`язок суду касаційної інстанції відмовити у відкритті касаційного провадження за наявності постановленої у відповідній адміністративній справі ухвали суду касаційної інстанції про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Рейніша Леоніда Валерійовича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі №730/834/24 за позовом ОСОБА_2 до Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дії.

З огляду на указане, ураховуючи вимоги, передбачені пунктом 3 частини першої статті 333 КАС України та наявність ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення, у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2024 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року необхідно відмовити.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження в частині оскарження додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року, Суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою і другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Отже, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням (суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).

У таких випадках суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Оскільки додаткове судове рішення після його ухвалення стає частиною судового рішення по суті позовних вимог, відповідно, порядок його оскарження є таким, що і для рішення по суті, оскільки вирішує питання, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість відкриття касаційного провадження за скаргою на додаткове судове рішення вирішальним є питання можливості касаційного оскарження судового рішення по суті позовних вимог.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України (в чинній редакції) суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У свою чергу, стаття 287 регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що предметом спору у цій справі є дії державного виконавця.

За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Оскаржуючи додаткову постанову суду апеляційної інстанції у справі, розглянутій з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які регулюються статтею 287 КАС України, скаржник вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки існує неоднакова практика апеляційних судів щодо оплати послуг юристів (не адвокатів) при представництві громадян юристами.

У даному випадку слід зазначити, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Проте, у касаційній скарзі скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Проаналізувавши встановлені судом обставини справи, предмет спору, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що за таких фактичних обставин справи, рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

З огляду на зазначене та враховуючи приписи частини третьої статті 333 КАС України, у відкритті провадження в частині оскарження додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 333, 359 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Рейніша Леоніда Валерійовича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року та додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі №730/834/24 за позовом ОСОБА_2 до Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дії.

Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кашпур

Судді: В.М. Соколов

С.А. Уханенко