Справа № 240/23730/24
Суддя: Шувалова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/23730/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шувалової Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 20.09.2024 пенсію зі зниженням пенсійного віку на 3 роки відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на підстави заяви про призначення пенсії від 16.10.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом 15 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що у жовтні 2024 року, після досягнення 60 річного віку звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою та документами для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки. Стверджує, що під час прийому та сканування документів працівник ПФУ не взяв до уваги довідку Овруцької міської ради про період її проживання в зоні ЧАЕС та чорнобильське посвідчення, та не долучив їх до пакету документів. Заява про призначення пенсії була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яким було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, мотивуючи це тим, що наданими до заяви документами не підтверджується наявність необхідного страхового стажу в 31 рік. Указує, що при розгляді заяви жодним чином не враховано, що вона є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, має право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та має мінімально необхідний стаж для призначення їй пенсії у 15 років. Уважає відмову протиправною, оскільки має посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії та довідку Овруцької міської ради від 06.12.2023 №11-839, якою підтверджується факт проживання в зоні гарантованого добровільного відселення у період з 26.04.1986 року 06.10.1986 року.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також вказаною ухвалою суду звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року позовну заяву було залишено без руху

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року розгляд справи продовжено зі стадії залишення позовної заяви без руху.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Указує, що страховий стаж позивача станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії становить 25 років 05 місяців 13 днів, тоді як необхідний стаж має бути не менше 31 року. Також звертає увагу суду, що позивачка до заяви про призначення пенсії не надала документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Судом установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, видане 19.08.2002 Запорізькою обласною адміністрацією

Після досягнення 60 річного віку, 16 жовтня 2024 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою та документами про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до наданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області копії рішення про відмову у призначенні пенсії та всіх документів, на підставі яких було прийнято рішення про відмову, позивачка до заяви про призначення пенсії 16 жовтня 2024 року додала: довідку про перебування членом колгоспу із відомостями про кількість відпрацьованих вихододнів від 12.09.2024 за №36, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.11.2023 №1815-, виданої Овруцькою міською радою, індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5, копію картки платника податків РНОКПП НОМЕР_1 , копію паспорта серії НОМЕР_2 , форму РС право, свідоцтва про шлюб та про народження дітей, копію трудової книжки НОМЕР_3 та трудову книжку колгоспника НОМЕР_4 , про що складена відповідна розписка повідомлення про прийняття заяви та документів від 16.10.2024 року за №2746, долучена до заяви про призначення пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 01.11.2024 №0600-0216-8/138514 повідомило позивачку, що за принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду у Миколаївській області та за наслідками розгляду прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 24.10.2024 №36.

Уважаючи таке рішення протиправним, позивачка звернулась із цим позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду даної справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах.

Відповідно до частини першої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод та не виключає можливості законодавця при регулюванні питань соціального забезпечення встановлювати певні відмінності щодо обсягу такого забезпечення.

Конституційний Суд України у рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави.

У рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 Конституційний Суд України також звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків. Такі гарантії, пільги та компенсації є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку. Пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України. Приписи частини 2 статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність, зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року №796-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до вимог статті 49 Закону України № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно зі статтею 15 Закону України №1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-ІV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2024 по 31.12.2024 не менше 31 року.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 55 Закону України №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом другим цієї правової норми передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми убачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №556/1153/17, 11 квітня 2018 року у справі №565/1829/17.

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону України №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-ІV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846.

Пунктом 4.7 розділу ІV цього Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом сьомим пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Таким чином, факт проживання та роботи особи у зоні гарантованого добровільного відселення засвідчується, зокрема, довідками.

При цьому, довідка Овруцької міської ради від 06.12.2023 №11-839, на яку посилається позивачка для підтвердження проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, не була нею додана до заяви від 16 жовтня 2024 року про призначення пенсії, з якою вона зверталась до пенсійного органу, а відповідно, пенсійним органом не надано оцінку даному документу при розгляді заяви позивачки про призначення пенсії та прийнятті оскаржуваного рішення.

Посилання позивачки у позовній заяві щодо відмови працівника пенсійного органу долучити довідку Овруцької міської ради від 06.12.2023 №11-839 та посвідчення позивачки, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачка власноручно заповнювала заяву про призначення пенсії та перелік документів які додаються до заяви, тому не була позбавлена можливості відобразити усі документи, які на її думку мали бути досліджені відповідачем при розгляді її заяви або зазначити у цьому переліку про те, що працівник пенсійного органу відмовився у прийнятті окремих документів. Заява та перелік документів доданих до заяви не містить відомостей, що такі документи надавались позивачкою до відповідача або відмову у їх прийнятті.

За таких обставин, Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області, при розгляді заяви позивачки про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку та наданих нею документів, було позбавлене можливості надати оцінку доказам, які підтверджують право позивачки на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки.

Таким чином, за вищенаведеного правового регулювання та встановлених обставин справи суд доходить висновку, що відповідач правомірно прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, у зв`язку з відсутністю у позивачки необхідного страхового стажу.

Разом з цим, суд звертає увагу, що позивачка не позбавлена права повторно звернутися до пенсійного органу та надати повний перелік документів.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 90 цього Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Ураховуючи викладене, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач діяв в межах повноважень та в спосіб, передбачений законом, а тому позов не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги зобов`язати подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом 15 днів з дня набрання законної сили рішенням суду, суд зазначає наступне.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, дана вимога не підлягає розгляду.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Згідно з частиною п`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року позивачку звільнено від сплати судового збору.

Таким чином, підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись положеннями статей 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївська обл., 54008. ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 03 березня 2025 р.

Суддя Т.О. Шувалова