Справа № 686/12334/23
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 березня 2025 року

м. Київ

справа № 686/12334/23

адміністративне провадження № К/990/6677/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А., перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила:

-визнати протиправним та скасувати наказ №92-к від 12 квітня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу по роботі з персоналом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області виконати передбачений ст. 184 ч.3 КЗпП України обов`язок щодо працевлаштування ОСОБА_1 ;

-стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення та по день ухвалення рішення судом з розрахунку 1060,00 грн на день з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів;

-допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів;

-стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень, яка заподіяна незаконним звільненням та невиконанням передбаченого ст. 184 ч.3 КЗпП України обов`язку щодо працевлаштування ОСОБА_1 .

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року, в задоволенні позову відмовлено.

10 лютого 2025 року засобами поштового зв`язку представник позивача надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення у цій справі.

Предметом спору у цій справі є правомірність звільнення позивача з посади начальника відділу по роботі з персоналом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Оскаржуючи судові рішення, заявник касаційної скарги посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права, а саме: положення частини третьої статті 184 КЗпП України, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі №299/2388/16-ц (провадження № 61- 21372св18); постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року у справі № 753/12854/17 (провадження № 61-4121св19); постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі№ 182/5140/15-ц (провадження № 61-13032св19); постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі №285/790/20 (провадження № 61-4374св21).

Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Перевіривши викладені доводи, Верховний Суд звертає увагу скаржника, що суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року - без змін, виходив з того, що чинним законодавством України не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в новоутвореному державному органі.

Суд апеляційної інстанції відхилив доводи апелянта щодо обов`язку правонаступника роботодавця запропонувати вакантні посади в Головному управлінні Пенсійного фонду України (стаття 49-2 КЗпП України) та вимоги позивача на поновлення на іншій рівнозначній посаді в Пенсійному фонді України, оскільки, як зазначила колегія суддів, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються саме Законом України «Про державну службу», якщо інше не передбачено цим же законом (частина друга статті 5 цього Закону), тобто, як наголосив суд, для їх зайняття посад державної служби кандидат повинен відповідати вимогам викладеним в Законі України «Про державну службу».

Водночас, подаючи касаційну скаргу на судові рішення у цій справі, скаржник посилається на справи, які були на розгляді у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду, тобто розглядалися в порядку цивільного судочинства, та в яких своєю чергою не досліджувалося та не визначалося пріоритетності застосування чи то спеціального законодавства (Закон України «Про державну службу), чи то загального законодавства про працю (Кодекс законів про працю України) при вирішенні питання щодо правомірності звільнення працівників.

Отже, враховуючи викладене, правовідносини у справах, на які посилається скаржник в обґрунтуванні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, не є подібними до правовідносин цієї справи.

Відтак, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, скаржником не викладені передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяС.А. Уханенко