Справа № 260/7424/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 260/7424/23 пров. № А/857/374/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року (прийняту в м. Ужгороді; суддя Дору Ю. Ю.) про повернення заяви про визнання протиправними рішення, дії та бездіяльності вчинених на виконання рішення суду у справі № 260/7424/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у нарахуванні та виплаті йому щомісячних доплат до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, Уряд) № 713 від 14.07.2021 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб у розмірі 2000,00 грн (далі - Постанова № 713) та постанови КМУ № 849 від 16.09.2020 Деякі питання підвищення пенсійних виплат, для окремих категорій осіб у 2021 році та в подальшому (далі - Постанова № 849) у розмірі 400 грн;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому з 01.07.2021 щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн відповідно до Постанови № 713, з урахуванням раніше виплачених сум, а також нарахувати та виплатити йому з 01.10.2021 щомісячну виплату в розмірі 400,00 грн відповідно до Постанови № 849.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 позовні вимоги були задоволені повністю.

Додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в частині визнання протиправної відмови ГУ ПФУ у нарахуванні та виплаті позивачу щомісячних доплат до пенсії відповідно до Постанови № 849 у розмірі 400 грн та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 01.10.2021 від 16.09.2020 вказану щомісячну виплату було відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 р. у справі № 260/7424/23 - без змін.

29 листопада 2024 року до Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява від позивача про визнання протиправними рішення, дії та бездіяльність вчинених відповідача, вчинених на виконання судового рішення в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яка обґрунтована тим, що рішення суду не виконується належним чином.

Розглянувши зазначену заяву, Закарпатський окружний адміністративний суд ухвалою від 03 грудня 2024 року повернув заяву заявнику.

Вказана ухвала мотивована тим, що заявником пропущено 10-денний строк звернення до суду з заявою у порядку статті 383 КАС України, оскільки про можливе неналежне виконання рішення суду у справі № 260/7424/23 заявнику було відомо з 01.11.2023, тобто з дня перерахунку пенсії на підставі рішення суду, а з заявою в порядку статті 383 КАС України позивач звернувся 29 листопада 2024 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, її оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною і необґрунтованою та порушує його право на судовий захист. Тому просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду заяви по суті.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що про невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 у справі № 260/7424/23 він дізнався з судового рішення від 03.11.2024 у справі № 260/6837/24.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За вимогами статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Отже, вказаною статтею визначено десятиденний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, у разі протиправності рішення, дій чи бездіяльності відповідача, вчинених на виконання рішення суду, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

А початок відліку строку визначено від дня, коли особа (1) дізналася або (2) повинна була дізнатися про порушення свого права.

Як зазначає апелянт, про невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 у справі № 260/7424/23 він дізнався з судового рішення від 03.11.2024 у справі № 260/6837/24.

З приводу того, що позивач міг раніше дізнатися про невиконання вказаного рішення і відповідно порушення його прав, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За змістом частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Верховним Судом у постанові від 21 березня 2019 року у справі № 805/1458/17-а сформовано правову позицію відповідно до якої звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви у порядку статті 383 КАС України, оскільки повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Судом першої інстанції десятиденний термін звернення до суду обчислено починаючи з дати перерахунку пенсії - 01.11.2023, не зважаючи на те, що у тексті заяви, поданої порядку статті 383 КАС України, позивач вказав та наголосив, що про порушення своїх прав дізнався з судового рішення від 03.11.2024 у справі № 260/6837/24.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2023 року на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року позивачу було видано виконавчий лист № 260/7424/23 та державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 73299140 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Разом з тим, 11.12.2024 державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 73299140 (а. с. 98).

Однак таким обставинам судом першої інстанції взагалі не надано оцінки.

Апеляційний суд зауважує, що перебіг десятиденного строку на звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України починається із дати, коли особа - позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів діями або бездіяльністю відповідача, пов`язаними із не виконанням судового рішення, яке набрало законної сили.

З урахуванням того, що станом на 29.11.2024 виконавче провадження не було завершене, стягувач мав обґрунтовані сподівання на виконання рішення суду у примусовому порядку держаним виконавцем, тому обчислення встановленого частиною четвертою статті 383 КАС України 10-денного строку з 01.11.2023 є невірним.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції, повертаючи заяву з підстав пропуску встановленого частиною четвертою статті 383 КАС України процесуального строку дійшов передчасного висновку.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України № 475/97 від 17.07.1997), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

За таких обставин справи, з урахуванням наведених норм права, не можна вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо пропущення позивачем строків звернення до суду і повернення у зв`язку з цим заяви про визнання протиправними рішень, дій, бездіяльності вчинених на виконання рішення суду.

Згідно зі статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена за неповного з`ясування судом обставин справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення заяви цим заяви про визнання протиправними рішень, дій, бездіяльності, вчинених на виконання рішення суду, а тому ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 229, 308, 311, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року про повернення заяви про визнання протиправними рішення, дії та бездіяльності вчинених на виконання рішення суду у справі № 260/7424/23 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин