Справа № 320/13513/20
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Аліменка В.О., Мельничука В.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 22.09.2020 № ;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відповідно до абзацу 2 пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДПС у Київській області було проведено камеральну перевірку з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (ПДВ) у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету за червень 2020 року платника податків фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

За результатами перевірки контролюючим органом складено Акт від 19.08.2020 року №2/10-36-33-01/, згідно якого зафіксоване порушення платником п.200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ за червень 2020 року. В результаті вказаного платнику було відмовлено у бюджетному відшкодуванні ПДВ за період, охоплений перевіркою, в сумі 50 000,00 грн.

На підставі матеріалів камеральної перевірки контролюючим органом відносно платника було винесено податкове повідомлення-рішення № від 22.09.2020 року у зв`язку з чим відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2020 року на суму 50 000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Також, п. п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Абзацом 1 п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлено право контролюючих органів на проведення камеральних, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичних перевірок.

Відповідно до підпункту 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з підпунктом 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України, формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

За правилами підпункту 200.7.2, пункту 200.7 статті 200 ПК України, заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Згідно пункту 200.15 ст. 200 ПК України у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Порядок узгодження зазначеної у заяві суми бюджетного відшкодування закріплений в пункті 200.12 статті 200 ПК України.

Пунктом 200.12 статті 200 ПК України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт 200.13 статті 200 Податкового кодексу України).

Вищевказані норми статті 200 ПК України узгоджуються з пунктами 5, 6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 №26 (надалі Порядок №26), який набрав чинності 01.04.2017.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення заяв до Реєстру (пункт 5 Порядку №26).

Інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку (пункт 6 Порядку №26).

Згідно пункту 7 Порядку №26, у разі коли за результатами перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган ДФС не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника податку або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду орган ДФС на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку.

Відповідно пункту 12 Порядку №26, узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу Казначейства для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі та перераховується органом Казначейства у строки, передбачені пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

При цьому органу Казначейства стають доступними для виконання узгоджені суми бюджетного відшкодування, зазначені в Реєстрі, які підлягають поверненню.

Отже, перерахування узгодженої суми бюджетного відшкодування ПДВ здійснюється органом Казначейства на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, який формується шляхом автоматичного внесення до нього контролюючим органом заяв платників податків про повернення сум бюджетного відшкодування у хронологічному порядку їх надходження, або даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника за результатами адміністративного або судового оскарження.

Судом встановлено, що видами економічної діяльності позивача за КВЕД є: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 45.19 Торгівля іншими автотранспортними засобами.

Так, оскільки позивач займається міжнародними вантажними перевезеннями, то у відповідності до абз. «А» п.п.195.1.3 п. 195.1 ст. 193 ПК України ним у періоді, охопленому перевіркою, застосовується ставка оподаткування ПДВ « 0» відсотків. Застосування зазначеної ставки призводить до виникнення від`ємного значення суми ПДВ та заявлення її до відшкодування в декларації за червень 2020 року.

Як вбачається з Акту перевірки, контролюючим органом було встановлено, що при відображенні платником у декларації за червень 2020 року від`ємного значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту в сумі 52 094,00 грн. (рядок 19 декларації), сума від`ємного значення попередніх та поточного звітного (податкового) періоду, що не перевищує суму, обчислену відповідно ст. 200-1 Кодексу на момент подання податкової декларації у сумі 0 грн. (рядок 19.1 декларації суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 55 075 грн. (рядок 21 декларації) бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у сумі 50 000 грн. (рядок 20.2.1 декларації) та у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету у сумі 0, 00 грн. (рядок 20.2.2 декларації) арифметичних чи методологічних порушень не встановлено.

В п.3.6 Акту перевірки контролюючим органом стверджується, що за результатами камеральної перевірки декларації ФОП ОСОБА_1 з ПДВ за червень 2020 року не можливо встановити факт придбання дизельного пального в кількості 5 259, 7 літрів на суму 13, 9 тис. грн. у ТОВ «НК СОЛАР» (). Також відповідач стверджує, що у ТОВ «НК СОЛАР» відсутня звітність з ПДВ з січня 2020 року по червень 2020 року, з приводу чого слід зазначити наступне.

Водночас, відповідно до податкової звітності позивача, внаслідок господарських операцій з ТОВ «НК СОЛАР» сторонами у цей період були оформлені наступні видаткові накладні: від 02.05.2020 року № PC-0013737 на поставку дизельного пального об`ємом 610 л на загальну суму 9 150, 00 грн., в т.ч. ПДВ 1 525, 00 грн.; від 04.05.2020 року № PC-0013778 на поставку дизельного пального об?ємом 369, 62 л на загальну суму 5 468, 89 грн., в т.ч. ПДВ 911, 48 грн.; від 08.05.2020 року № PC-0014631 на поставку дизельного пального об?ємом 200 л на загальну суму 3 019, 20 грн., в т.ч. ПДВ 503, 20 грн.; Від 13.05.2020 року № PC-0014895 на поставку дизельного пального об`ємом 610, 25 л на загальну суму 9 212, 34 грн., в т.ч. ПДВ 1 535, 39 грн.: від 13.05.2020 року № PC-0015045 на поставку дизельного пального об?ємом 300 л на загальну суму 4 528, 80 грн., в т.ч. ПДВ 754, 80 грн.; від 15.05.2020 року № PC-0015200 на поставку дизельного пального об`ємом 450 л на загальну суму 6 706, 80 грн., в т.ч. ПДВ 1 117, 80 грн.; від 19.05.2020 року № PC-0015670 на поставку дизельного пального об?ємом 20 л на загальну суму 298, 08 грн., в т.ч. ПДВ 49, 68.; від 22.05.2020 року № PC-0015869 на поставку дизельного пального об?ємом 300 л на загальну суму 4 471, 20 грн., в т.ч. ПДВ 475, 20 грн.; від 22.05.2020 року № PC-0016189 на поставку дизельного пального об?ємом 640 л на загальну суму 9 538, 56 грн., в т.ч. ПДВ 1 589, 76 грн.; від 29.05.2020 року № РС-0016818 на поставку дизельного пального об?ємом 604, 77 л на загальну суму 9 013, 49 грн., в т.ч. ПДВ 1 502, 25 грн.; від 30.05.2020 року № PC-0016842 на поставку дизельного пального об?ємом 400 л на загальну суму 5 961, 60 грн., в т.ч. ПДВ 993, 60 грн; від 30.05.2020 року № РС-0016949 на поставку дизельного пального Об?ємом 180 л на загальну суму 2 682, 72 грн., в т. ч. ПДВ 447, 20 грн; від 01.06.2020 року № PC-0017162 на поставку дизельного пального об?ємом 300 л на загальну суму 4 651, 20 грн., в т.ч. ПДВ 775, 20 грн.; від 04.06.2020 року № PC-0017660 на поставку дизельного пального об?ємом 510 л на загальну суму 8 157, 96 грн., в т.ч. ПДВ 1 359, 66 грн.; від 05.06.2020 року № PC-0017703 на поставку дизельного пального об?ємом 700 л на загальну суму 11 197, 20 грн., в т.ч. ПДВ 1 866, 20 грн.; від 12.06.2020 року № PC-0018802 на поставку дизельного пального об?ємом 973, 08 л на загальну суму 15 378, 55 грн., в т.ч. ПДВ 2 563, 09 грн.; від 13.06.2020 року № PC-0018594 на поставку дизельного пального об?ємом 400 л на загальну суму 6 321, 60 грн., в т.ч. ПДВ 1 053, 60 грн.; від 16.06.2020 року № PC-0019107 на поставку дизельного пального об?ємом 461, 31 л на загальну суму 7 240, 72 грн., в т.ч. ПДВ 1 206, 79 грн.; від 19.06.2020 року № РС- 0019626 на поставку дизельного пального об?ємом 300, 01 л на загальну суму 4 708, 96 грн., в т.ч. ПДВ 784, 83 грн.; від 21.06.2020 року № PC-0019675 на поставку дизельного пального об?ємом 400 л на загальну суму 6 278, 40 грн, в т.ч. ПДВ 1 046, 40 грн.; від 25.06.2020 року № РС-0020221 на поставку дизельного пального об?ємом 474, 67 л на загальну суму 7 501, 68 грн., в т.ч. ПДВ 1 250, 28 грн.; від 27.06.2020 року №РС-0020932 на поставку дизельного пального об`ємом 440 л на загальну суму 6 953, 76 грн., в т.ч. ПДВ 1 158, 96 грн.; від 27.06.2020 року № РС-0020463 на поставку дизельного пального об?ємом 300 л на загальну суму 4 741, 20 грн., в т.ч. ПДВ 790, 20 грн.

Таким чином позивачем підтверджено, що ТОВ «НК СОЛАР» протягом травня-червня 2020 року на користь ФОП ОСОБА_1 було відвантажено дизельне паливо в асортименті та в обсягах, визначених супутніми та первинними документами, а ФОП ОСОБА_1 були прийняті згадані ТМЦ та проведено безготівковий розрахунок за них на повну суму вартості, адже на всі операції з постачання палива ТОВ «НК СОЛАР» оформило та зареєструвало в ЄРПН податкові накладні.

Разом з цим судом встановлено, що ТОВ «НК СОЛАР» було сформовано та подано до контролюючих органів декларації з ПДВ за період січень-червень 2020 року, що підтверджується листом зазначеного підприємства № 391/08 від 28.08.2020 року та доданими до нього документами.

Вищенаведене свідчить про можливість та реальність здійснення господарських операцій за відповідними видами діяльності.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини наголошував, що поняття майно у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як майнові права, а отже, як майно (див. mutatis mutandis рішення у справі Бейелер проти Італії від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100).

За певних обставин легітимне очікування на отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має легітимне очікування, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі Суханов та Ільченко проти України від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі Інтерсплав проти України від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). Суд констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували справедливий баланс між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, суд дійшов висновку, що позивач має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ, які охоплюються поняттям майно в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

В той же час контролюючим органом в Акті перевірки не спростовано фактів придбання і оприбуткування у ТОВ «НК СОЛАР» дизельного пального протягом січня-червня 2020 року, а також зв`язку такого придбання з реальною господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 (використання придбаних ТМЦ у такій діяльності), а також тверджень платника про подальше використання придбаних ТМЦ у безпосередній господарській діяльності платника (для заправлення власних транспортних засобів, що використовуються у міжнародних вантажних перевезеннях), на підтвердження чого у ФОП ОСОБА_1 є необхідні первинні документи і дані бухгалтерського і податкового обліку, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 22.09.2020 № .

Вимога про зобов`язання відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування є похідною, а тому також підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя В.О. Аліменко

суддя В.П.Мельничук