Справа № 461/7234/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 461/7234/24 пров. № А/857/30549/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці,

на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 листопада 2024 року (суддя Романюк В.Ф., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного рішення 06.11.2024),

в адміністративній справі №461/7234/24 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці,

про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил та закриття провадження у справі,

встановив:

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Львівської митниці, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Львівської митниці від 27.08.2024 року в справі про порушення митних правил №0947/20900/24, та закрити провадження у справі.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 06.11.2024 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову у справі про порушення митних правил №0947/20900/24 від 27.08.2024 р.. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.471 Митного кодексу України - закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 484,48 гривень.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що під час здійснення митного контролю транспортного засобу з р.н. НОМЕР_1 , у кабіні вказаного автомобіля, серед особистих речей гр. ОСОБА_1 , було виявлено митну декларацію Республіки Польщі про ввезення грошових коштів на територію Євросоюзу та заповнену громадянином ОСОБА_2 . Факт виявлення митної декларації Республіки Польщі від 16.05.2024 про ввезення грошових коштів на територію Євросоюзу зафіксовано відповідним актом. Відповідно до вказаної митної декларації Республіки Польщі про ввезення грошових коштів на територію Євросоюзу, ОСОБА_1 з митної території України на територію Республіки Польщі переміщено валютні кошти у сумі 45000,00 швейцарських франків, що згідно з курсом Національного банку України відповідає сумі 1967485,50 грн. Відповідно до інформації, наявної у в інформаційних ресурсах Львівської митниці, 16.05.2024 через пункт пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці, смугою руху «червоний коридор», у напрямку виїзд з України прослідував транспортний засіб з р.н. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Службовою запискою митного поста «Мостиська» Львівської митниці від 20.06.2024 повідомлено, що відповідно до наявних баз даних, факти декларування валютних коштів гр. ОСОБА_1 під час його переміщення 16.05.2024 через митний кордон України у пункті пропуску «Шегині - Медика», не зафіксовано. На переконання митниці, ОСОБА_1 вчинив недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України. Вказані дії мають ознаки правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 471 МК України. Вважає скаржник, що оскаржуваною постановою митниці позивача обґрунтовано і правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, за санкцією ч.1 ст.471 МК України. На думку апелянта, хибною є аргументація суду, наведена у мотивувальній частині оскаржуваного рішення та аналогічно твердження позивача про те, що копія митної декларації для транскордонного переміщення валюти, долучена до матеріалів справи, не може бути належним і допустимим доказом.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду і винести постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач з доводами та вимогами апеляційної скарги не погодився, подавши на неї відзив. Вважає апеляційну скаргу безпідставною, а оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні 05.02.2025 ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду, постановленою без оформлення окремого документа, витребувано від відповідача копію матеріалів адміністративної справи №0947/20900/24 відносно ОСОБА_1 .

Належним чином завірену копію матеріалів адміністративної справи №0947/20900/24 відносно ОСОБА_1 Львівською митницею скеровано апеляційному суду.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

24 липня 2024 року відносно ОСОБА_1 посадовою особою Львівської митниці складено протокол про порушення митних правил №0947/20900/24 за ознаками ч.1 ст.471 Митного Кодексу України.

Згідно вказаного протоколу в провину ОСОБА_1 ставиться те, що він вчинив дії, спрямовані на недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, оскільки «… під час здійснення митного контролю транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_1 , у кабіні вказаного автомобіля, серед особистих речей громадянина України ОСОБА_1 , виявлено митну декларацію Республіки Польща №30-ОС.505.1.2024.2275 від 16.05.2024 про ввезення грошових коштів на територію Євросоюзу та заповнену громадянином Borenko Taras, паспорт НОМЕР_3 . Факт виявлення митної декларації Республіки Польщі від 16.05.2024 про ввезення грошових коштів на територію Євросоюзу зафіксовано актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 16.05.2024 року. Відповідно до митної декларації Республіки Польщі від 16.05.2024 про ввезення грошових коштів на території Євросоюзу, з митної території України на територію Республіки Польща переміщено валютні кошти у сумі 45000,00 швейцарських франків, що згідно з курсом Національного банку України відповідає сумі 1967485, 50 грн. або ж 45915, 54 євро».

27 серпня 2024 р. Львівською митницею винесено постанову у справі про порушення митних правил №0947/20900/24, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених частиною 1 статтею 471 МК України, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил, на суму 307796, 98 гривень (а.с. 67).

Не погодившись із наведеною постановою про порушення митних правил, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до ч.1 ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП (як і передбачено статтею 495 МК України), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.531 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Згідно ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення (порушення митних правил) та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, а також об`єктивного та повного встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для правильного прийняття рішення.

Частиною першою статті 471 МК України передбачена адміністративна відповідальність за недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.

Згідно з ч.1 ст.498 МК України, особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у митному органі або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у митному органі та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови митного органу, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом.

У відповідності до ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

У розглядуваній справі судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови митниці №0947/20900/24 від 27.08.2024 року в провину ОСОБА_1 ставиться те, що він вчинив дії, спрямовані на недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, перетинаючи 16.05.2024 року о 19:17 год. митний кордон України в пункті пропуску «Шегині Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці на транспортному засобі з р.н.р.н. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

Доказом, який покладено в основу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.471 МК України є наявна у матеріалах справи копія митної декларації Республіки Польща.

Однак, така копія митної декларації не є прямим доказом наявності у позивача на момент перетину митного кордону України грошових коштів у сумі 45000 швейцарських франків, оскільки таких грошових коштів виявлено не було, а копія митної декларації Республіки Польща в сукупності з інформаційною відповіддю Палати податкової адміністрації у Вроцлаві Республіка Польща за № 0202-IMG.542.1233.2024.4 ВІД 13.11.2024 підтверджують лише факт митного оформлення грошових коштів у сумі 45000 швейцарських франків на території Республіка Польща декларацією грошових коштів №30-ОС.505.1.2024.2275 від 16.05.2024.

16.05.2024 у наданих поясненнях ОСОБА_1 повідомив, що у пункті пропуску «Шегині Медика» після проходження паспортного та митного контролю перед заїздом до Республіки Польща до нього підійшов невідомий чоловік, який попросив перемістити кошти у сумі 45000,00 швейцарських франків та передати їх жінці. Невідомий пояснив це тим, що прикордонники не випускають його з України. На території Республіки Польщі вказані кошти він заявив до митного контролю митному органу Польщі (а.с. 42).

Правильного дійшов висновку суд першої інстанції, що жодних прямих доказів того, що у позивача на момент перетину митного кордону України були наявні грошові кошти у сумі 45000 швейцарських франків, матеріали справи не містять.

Отже, усіх обставин інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення митним органом враховано не було, оскільки розгляд справи проведено без повного дослідження та з`ясування обставин справи. Відтак не здобуто переконливих доказів вини ОСОБА_1 ..

Колегія суддів апеляційного суду також враховує, що матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій, передбачених диспозицією ч.1 ст.471 МК України, шляхом недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, обов`язок доводити правомірність рішення у цій справі покладається на суб`єкта владних повноважень, яким у цій справі є відповідач Львівська митниця.

Колегія суддів на підставі наданих суду доказів приходить до переконання, що митним органом при складанні постанови не були належним чином зібрані та досліджені докази, передбачені ст.251 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, апеляційний суд враховує, що матеріали справи свідчать про відсутність об`єктивних даних, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення, і відповідачем у справі таких належних доказів не надано.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач не довів обставин щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.471 КУпАП, а отже оскаржувана постанова Львівської митниці у справі про порушення митних правил №0947/20900/24 від 27.08.2024 року підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 листопада 2024 року в адміністративній справі №461/7234/24 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил та закриття провадження у справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 28.02.2025 року