Справа № 400/2907/24
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 р. № 400/2907/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачів1. Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, 2. Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, вул. Андрія Саєнка, 10, м. Фастів, Фастівський район, Київська область, 08500,
провизнання дій протиправними, скасування рішення №52 від 13.02.2024 року; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Миколаївській області) та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ у Київській області), в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, що полягають у відмові ОСОБА_1 в призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних розмірів призначеної пенсії та скасувати Рішення № 52 від 13.02.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою від 09.04.2024 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

В обґрунтування свої вимог позивач зазначила, що відповідач 2 протиправно відмовив їй в призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних розмірів призначеної пенсії. Ствеоджує, що працювала в закладах осорони здоров`я 40 років. Станом на дату призначення пенсії за війком страховий стаж складав 43 роки 07 місяців 08 днів, будь-яких видів пенсії позивач не отримувала.

Відповідач 1 надав відзив на позов, в якому в задоволенні вимог просив відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що страховий стаж позивача, що дає право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Закону № 1058 склав 18 років, що є недостатнім для виплати грошової допомоги.

Відповідач 2 надав відзив на позов, в якому в задоволенні вимог просив відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що за долученими до звернення документами не прослідковується підпорядкування здоровпункту «Гидроспецстрой» медико-санітарній частині (МСЧ-137) Третього головного управління МОЗ СРСР (нині-Комунальне некомерційне підприємство «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» Южноукраїнської міської ради), тому необхідно надати уточнювальну довідку про період роботи з 18.09.1986 року по 10.02.1988 року в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Станом на дату звернення стаж на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить повних 18 років, що є недостатнім для призначення грошової допомоги.

Враховуючи вищезазначене, підстави для призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV Закону № 1058 відсутні, оскільки позивач не набула необхідного страхового стажу 30 років, а також встановлено факт роботи на день досягнення пенсійного віку в закладі не державної форми власності.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач з листопада 2023 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі та раніше за текстом Закон № 1058).

06.02.2024 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV Закону № 1058.

13.02.2024 року ГУ ПФУ у Київській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та прийнято рішення № 52 про відмову в призначенні грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV Закону № 1058.

Підстава відмови: за записами трудової книжки НОМЕР_1 від 04.10.1983 року, яка міститься у матеріалах ЕПС, з 21.01.1997 року по 30.09.2006 року медико-санітарна частина № 137 не підпорядковувалась Міністерству охорони здоров`я, а перебувала в підпорядкуванні системи управління Держкоматому України. Підприємства Держкоматому України не вкючені у Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

За долученими до звернення документами не прослідковується підпорядкування здоровпункту «Гидроспецстрой» медико-санітарній частині (МСЧ-137) Третього головного управління МОЗ СРСР (нині-Комунальне некомерційне підприємство «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» Южноукраїнської міської ради), тому необхідно надати уточнювальну довідку про період роботи з 18.09.1986 року по 10.02.1988 року в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Станом на дату звернення стаж па посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить повних 18 років, що є недостатнім для призначення грошової допомоги.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Закону № 1058, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року не менше 29 років 6 місяців.

Пунктом 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV Закону № 1058 визначено Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплату, затверджении постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191 (далі Порядок № 1191).

Так, відповідно до п. 2 Порядку № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону № 1788, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі Перелік № 909).

Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» - «ж» ст. 55 Закону № 1058, і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Відповідно до розділу 2 «Охорона здоров`я» Переліку № 909 до вказаного переліку відносяться:

лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад);

аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії - фармацевти, асистенти фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборанти;

медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи; а також соціального захисту: інтернатні заклади для інвалідів, дітей-інвалідів і престарілих; медичні відділи протезних підприємств - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ (п. 2 приміток Переліку № 909).

У примітці 3 до Переліку № 909 визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 01.01.1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання статті 58 вказаного Закону постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 року № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 року № 1397, яка діяла на час роботи позивача, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).

До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.

Згідно ст. 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого, передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як встановлено згідно записів трудової книжки позивача вона працювала в закладах охорони здоров`я на наступних посадах:

- в Ульянівській центральній райлікарні медсестрою інфекційного відділення у період з 05.04.1983 року по 01.08.1983 року;

- в Журавлинській фельдшерській акушерському пункті Журавлинської сільради Голованівського району кіровоградської області фельдшером у період з 21.12.1983 року по 10.07.1985 року;

- в «Медико-санітарній частині (МСЧ-137) Третього Головного управління МОЗ СРСР» (нині Комунальне некомерційне підприємство «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» Южноукраїнської міської ради) на посадах:

фельдшер-диспетчер тимчасово у період з 30.07.1985 року по 18.09.1986 року;

фельдшер здоровпункту «Гидроспецстрой» тимчасово у період з 18.09.1986 року по 10.02.1988 року;

фельдшер виїзний відділення швидкої невідкладної медичної допомогиу період з 10.02.1988 року по 21.11.1989 року;

медична сестра приймального відділення тимчасово у період з 21.11.1989 року по 01.06.1991 року;

фельдшер з прийому викликів та передачі їх виїзній бригаді відділення швидкої невідкладної медичної допомоги у період з 01.06.1991 року по 01.11.2004 року;

фельдшер виїзний 0,5 ставки і 0,5 ставки фельдшер з прийому викликів відділення швидкої невідкладної допомоги у пеірод з 01.11.2004 року по 03.03.2008 року;

фельдшер виїзний відділення швидкої невідкладної медичної допомоги у період з 03.03.2008 року по 29.11.2023 року;

фельдшер з медицини невідкладних станів (виїзної бригади) у період з 29.11.2013 року по 01.10.2014 року;

фельдшер з медицини невідкладних станів (виїзної бригади) відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги з 01.10.2014 року по 30.06.2018 року.

Станом на дату призначення пенсії за віком страховий стаж позивача складав 43 років 07 місяців 08 днів. Будь-яких видів пенсії позивач не отримувала.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» оперативно-диспетчерська служба центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф є структурним підрозділом центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, який з використанням телекомунікаційних мереж, програмних, технічних та інших засобів забезпечує у цілодобовому режимі: прийняття, формування та передачу інформації про виклики екстреної медичної допомоги; інформаційну підтримку та координацію дій бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги і закладів охорони здоров`я щодо надання екстреної медичної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» станція екстреної (швидкої) медичної допомоги є закладом охорони здоров`я, основне завдання якого забезпечення постійної готовності бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги до надання екстреної медичної допомоги відповідно до положень цього Закону у цілодобовому режимі та координація їх діяльності з оперативно-диспетчерською службою центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф на території відповідної адміністративної одиниці.

У відповідності до пп. 1.3 Розділу 1 Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом МОЗ від 28.10.2002 року № 385, станція швидкої медичної допомоги та обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф є закладами переливання крові, швидкої та екстреної медичної допомоги та відносяться до закладів, визначених Розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку № 909.

До посад середнього медичного персоналу (молодших спеціалістів з медичною освітою) належать посади медичних працівників, робота на яких вимагає від фахівця спеціальної медичної освіти.

Професія «Диспетчер оперативно-диспетчерської служби (медицина)» належить до професій, які потребують від працівника кваліфікації за дипломом про вищу освіту, яка відповідає рівню молодшого спеціаліста, бакалавра або спеціаліста, що проходить післядипломну підготовку (стажування або інтернатуру), розділу «Фахівці» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78. Охорона здоров`я, затвердженим наказом МОЗ від 29.03.2002 року № 117 (до 2007 року «середні медичні працівники», наказ МОЗ від 23.10.1991 року № 146 «Про атестацію середніх медичних працівників»).

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що посада «фельдшер диспетчер відділення швидкої медичної допомоги» відноситься до середнього медичного персоналу за фахом «Фельдшер». На данні посади для прийому викликів від населення та передачу їх виїзним бригадам приймалися особи лише з середньою медичною освітою (Наказ МЗ СССР від 29.12.1984 року № 1490).

Отже, дана посада відноситься до середнього медичного персоналу та відповідають вимогам (незалежно від найменування посад), що передбачені Розділом II «Охорона здоров`я» Переліку № 909.

Наведені обставини дають підстави для висновку, що позивач має право на отримання грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу ХV Закону № 1058.

З огляду на викладене, суд вважає, що рішення ГУ ПФУ у Київській області від 13.02.2024 року № 52 винесене не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає, що належним та достатнім способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення від 13.02.2024 року № 52 та зобов`язання відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV Закону № 1058.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 як пенсійного органу, що виніс оскаржене рішення.

Керуючись ст.ст 2, 19, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, 10, м. Фастів, Фастівський район, Київська область, 08500, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 13.02.2024 року № 52 про відмову в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних розмірів призначеної пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, 10, м. Фастів, Фастівський район, Київська область, 08500, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.03.2025 року.

Суддя О.В. Малих