Справа № 440/6918/24
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
03 березня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/6918/24
Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:
1) визнати протиправними та скасувати:
- пункт 1 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023, яким солдата, гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення передбачене пунктом в ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України СУВОРА ДОГАНА;
- пункт 2 п.п 2.1., 2.2. Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023 року, яким солдата, гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом в ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України СУВОРА ДОГАНА та позбавлено додаткової винагороди та преміювання, передбаченими Порядком виплат грошового забезпечення іншим особам №260 від 07.06.2018 року, за жовтень 2023 року та за весь період самовільного залишення місця служби, включаючи місяць повернення;
2) зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 зняти з солдата гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, застосоване за Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023, із відображенням зазначеного у всіх документах, що передбачають облік дисциплінарних стягнень.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано пункти 1, 2, підпункти 2.1., 2.2. Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023 Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом військової служби за контрактом ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
21.02.2025 судом зареєстровано заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення, сформовану у системі "Електронний суд", в якій останній просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою суду від 21.02.2025 заяву представника позивача Тимошенка Д.В про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити певні дії призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Згідно з частиною 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
Частинами 1, 3, 5 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд бере до уваги, що у позовній заяві позивач вказував, що на виконання частини 7 статті 139 КАС України докази понесених позивачем судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Документи на підтвердження судових витрат на правничу допомогу надійшли до суду у встановлений частиною 7 статті 139 КАС України строк.
Отже, наявні підстави вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог та ухвалити додаткове рішення.
Вирішуючи питання про витрати на професійну правничу допомогу у справі №440/6918/24, суд дійшов таких висновків.
За приписами частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За приписами частин 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
За приписами статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 134 постанови від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначила, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Разом з цим Верховний Суд, розглядаючи питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у своїй судовій практиці неодноразово зазначав, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування не відповідності заявлених витрат цим критеріям.
Отже при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При цьому у розумінні положень частин 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Судом встановлено, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у цій справі здійснювалося адвокатом Тимошенком Дмитром Володимировичем на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1205262 /а.с. 14/.
Згідно з пунктом 1.1. договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 29.02.2024, укладеного між адвокатом Тимошенком Дмитром Володимировичем (Адвокат) та ОСОБА_1 (Клієнт) /а.с. 173/, Адвокат приймає доручення від Клієнта здійснити у встановлені строки та на умовах, визначених договором надання правничої допомоги у будь-яких судах будь-якої інстанції, прокуратурі, правоохоронних органах, будь-яких інших державних і недержавних органах, підприємствах, установах, організаціях, зокрема, але не виключно, щодо стягнення додаткової винагороди за участь у бойових діях, переведення/переміщення по військовій службі, направлення на ВЛК та інші питання стосовно проходження Клієнтом військової служби.
Відповідно до умов пунктів 4.1., 4.2. цього договору за виконання договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар. Розмір гонорару та його сплата засвідчується додатком до цього договору.
27.05.2024 між адвокатом Тимошенком Д.В. та ОСОБА_1 підписано додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 29.02.2024 /а.с. 174/, пунктом 1.1. якого передбачено, що даний Додаток № 1 від 27.05.2024 (додаткова угода) є невід`ємною частиною договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 29.02.2024 в частині надання послуг Клієнтові щодо оскарження пунктів 1, 2, підпунктів 2.1., 2.2. Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 4494 від 21.12.2023 «Про результати Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом військової служби за контрактом ОСОБА_1 .
Отже, факт понесення позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі є документально підтвердженим.
Суд наголошує, що заперечень щодо заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення або клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем до суду не подано, хоча заяву про ухвалення додаткового рішення з доданими документами відповідачу доставлено в електронний кабінет 21.02.2025 10:48, про що свідчить квитанція № 2748026 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС, а ухвалу суду від 21.02.2025 про призначення заяви до розгляду доставлено відповідачу в електронний кабінет 21.02.2025 о 18:12.
На підставі викладеного, керуючись статтями 132, 134, 139, 143, 229, 241-245, 252 Кодексу адміністративного судочинства України,
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на додаткове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя М.В. Довгопол