Справа № 380/24990/24
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 рокусправа № 380/24990/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грень Н.М. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про скасування рішення,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просить:

- Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.11.2024 за № 23.

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 07.05.1990 по 05.07.1991, з 10.07.1991 по 12.11.1991 в колгоспі ім. Щорса, період з 15.03.2021 по 29.11.2021 згідно в записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія НОМЕР_1 , періоди з 01.01.1992 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003, з 26.01.2006 по 17.04 2006, з 07.02.2007 по 23.03.2009, з 15.02.2010 по 20.10.2010, з 06.05.2011 по 17.01.2012, з 01.02.2012 по 12.08.2014, з 14.08.2014 по 08.08.2015, з 20.08.2015 по 21.06.2019; згідно із записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія УКР період військової служби з 01.07.2024 по 30.09.2024.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач 04.11.2024 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУПФ України в Хмельницькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача. Рішенням Головною управління Пенсійною фонду України в Хмельницькій області від 08.11.2024 №23 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Відповідно до вказаного рішення за доданими документами до страхового та пільгового стажу не зараховано періоди роботи та вказано причини цього. Позивач вважає оскаржуване рішення пенсійного органу протиправним, оскільки періоди його роботи підтверджені наданими документами. Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов.

Ухвалою суду від 17.12.2024 позовну заяву залишено без руху.26.12.2024 на адресу суду надійшло клопотання на виконання вимог ухвали.

Ухвалою від 30.12.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 766ел від 14.01.2025), у якому представник щодо задоволення позову заперечила та вказала, що відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, всебічно розглянувши надані позивачем документи встановив, що вік ОСОБА_1 на дату звернення склав 55 років 09 днів, страховий стаж позивача складав 09 років 06 місяців 27 днів, пільговий стаж особи за Списком №2 відсутній, необхідно мати 12 років 6 місяців. Зауважує, що періоди роботи ОСОБА_1 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 07.05.1990 з 01.01.1992 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003, з 26.01.2006 по 17.04.2006, з 07.02.2007 по 23.03.2009, з 15.02.2010 по 20.10.2010, з 06.05.2011 по 17.01.2012, з 01.02.2012 по 12.08.2014, з 14.08.2014 по 08.08.2015,з 20.08.2015 по 21.06.2019, до страхового стажу не зараховані, оскільки з 23.12.2023 року припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зазначає, що 23.12.2022 набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 № 2783-ХІ (далі Закон № 2783-ХІ). Закон № 2783-ХІ передбачає: - зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, вчиненого від імені України у м.Москві 28.03.1997 і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 № 140/98-ВР, у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь (стаття 1); -вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР (далі Мінська конвенція), та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 № 140/98-ВР (стаття 2). Відтак просить відмовити у задоволенні позову.

Головне управління Пенсійного фонду у Хмельницькій області правом на подачу відзиву не скористався.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив таке.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області 04.11.2024 з проханням призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду у Хмельницькій області.

Головним управлінням Пенсійного фонду у Хмельницькій області прийнято рішення від 08.11.2024 №23 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

Відповідно до цього рішення вік позивача 55 років 09 днів, наявний страховий стаж 09 років 06 місяців та 27 днів, а пільговий стаж відсутній.

Згідно рішення №23 від 08.11.2024 до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно із записами з трудової книжки УКР2333964, а саме:

-періоди роботи з 07.05.1990 по 05.07.1991, з 10.07.1991 по 12.11.1991 в колгоспі ім. Щорса, оскільки на сторінках 58-59 в графі 6 документу відсутня дата документа, на підставі якого внесено запис про час роботи за фактичною тривалістю та записи не завірені підписом голови колгоспу або іншою відповідальною особою, визначеною правлінням колгоспу та печаткою колгоспу;

-періоди з 01.01.1992 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003, з 26.01.2006 по 17.04.2006, з 07.02.2007 по 23.03.2009, з 15.02.2010 по 20.10.2010, з 06.05.2011 по 17.01.2012, з 01.02.2012 по 12.08.2014, з 14.08.2014 по 08.08.2015,з 20.08.2015 по 21.06.2019, оскільки організації знаходяться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»;

-період військової служби з 01.07.2024 по 30.09.2024, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;

Для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 07.05.1990 по 05.07.1991, з 10.07.1991 по 12.11.1991 позивачу запропоновано надати уточнюючі довідки про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та час роботи за фактичною тривалістю, долучити довідку про реорганізацію.

Згідно рішення №23 від 08.11.2024 до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно із записами з трудової книжки УКР2333964, а саме:

-періоди роботи згідно із довідками від 27.09.2016 №455, від 23.03.2009, від 20.10.2010, від 17.01.2012, від 23.07.2018, від 19.06.2019 №0164,оскільки довідки не відповідають додатку №5 Порядку №637, а також організації знаходяться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»;

-період роботи з 15.03.2021 по 29.11.2021 згідно із записами №29-24 трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 НОМЕР_1 , оскільки відсутня довідка згідно додатку №5 Порядку 637 та накази про результати атестації робочих місць з переліками протестованих посад.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (надалі по тексту - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (надалі по тексту - Закон №1058-ІV).

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV встановлено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідних для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з абзацами першим і другим пункту 2 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Оскільки на сьогоднішній день в Україні не запроваджено пенсійне забезпечення через професійні та корпоративні фонди, тому порядок призначення пенсії на пільгових умовах визначається нормами Закону № 1058-ІV.

Згідно з абзацом першим пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року.

Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України №? 383 від 18.11.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Отже, однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи.

Таким чином, пільговий стаж позивача на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 повинен бути підтверджений:

документами про відповідні умови праці за час виконання роботи до 21.08.1992;

результатами атестації відповідного робочого місця за умовами праці після 21.08.1992.

Судом встановлено, що позивач до заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 подав довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №455 від 27.09.2016, виданої відкритим АТ «Нафта мегіонафтагазеологія» Ханта-Манційський округ, що підтверджує, що позивач працював повний робочий день помічником бурильщика за період з 19.12.1991 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003. Крім цього позивачем подано довідку від 23.03.2009, від 20.10.2010, від 17.01.2012, від 23.07.2018, від 19.06.2019 №0164, видані ТзОВ «Русінтеграл західно-сибірська нафтова бурова компанія «Піонер».

Отже позивачем підтверджено стаж роботи на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2.

Щодо результатів атестації відповідного місця за умовами праці після 21.08.1992 суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 383 зазначена постанова (постанова Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці») набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992 відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене результатами атестації.

Пунктом 4.3 Порядку № 383 встановлено, що у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Що стосується тверджень відповідача відносно того, що у період роботи позивача відсутні дані про атестацію робочих місць, то з цього приводу суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Факт роботи позивача у колгоспі ім. Щорса у спірний період підтверджується відповідними записами в трудовій книжці позивача.

Необхідно зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01 серпня 1992 року №422 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно зі статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання.

Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 чи Списку 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадина його конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

З урахуванням викладеного, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника, при цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Викладене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а.

За таких обставин, суд вважає безпідставним не зарахування до пільгового стажу позивача за списком №2 в повному обсязі періодів його роботи з 15.03.2021 по 29.11.2021 які підтверджуються записами в трудовій книжці, довідками з місця роботи.

Згідно зі статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до частини 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, пенсійний орган в силу діючого законодавства наділений повноваженнями вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідачами не надано жодних доказів, які б свідчили про дії спрямовані на проведення перевірки відповідності змісту трудової книжки саме первинним документам підприємства (умови праці), на якому працювала позивач.

Конституційний Суд України неодноразово (зокрема, рішення від 11.10.2005р.№ 8-рп/2005, від 09.07.2007р. № 6-рп/2007, від 22.05.2008р. № 10-рп/2008, від 27.11.2008р. № 26-рп/2008) розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Що стосується доводів відповідача щодо не зарахування періоду роботи - періоди з 01.01.1992 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003, з 26.01.2006 по 17.04.2006, з 07.02.2007 по 23.03.2009, з 15.02.2010 по 20.10.2010, з 06.05.2011 по 17.01.2012, з 01.02.2012 по 12.08.2014, з 14.08.2014 по 08.08.2015,з 20.08.2015 по 21.06.2019, оскільки організації знаходяться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та періоди роботи із довідками від 27.09.2016 №455, від 23.03.2009, від 20.10.2010, від 17.01.2012, від 23.07.2018, від 19.06.2019 №0164,оскільки довідки не відповідають додатку №5 Порядку №637, а також організації знаходяться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов?язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов?язання за якою взяли на себе дев?ять держав-учасниць СНД, у тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода від 13.03.1992).

Відповідно до статті 1 Угоди від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 угоди від 13.03.1992 встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Отже, дія цієї угоди розповсюджувалась на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

В силу положень статті 6 Угоди від 13.03.1992 призначення пенсій громадянам держав учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до статті 11 зазначеної Угоди від 13.03.1992 необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

3 огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Водночас, 29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з вказаної Угоди вчиненої 13 березня 1992 у м. Москві. Постанова набрала чинності 02.12.2022.

Відповідно до пункту 2 статті 13 цієї Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави - учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, положення відповідних міжнародних договорів розповсюджуються також і на питання, пов?язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу, обчислення пенсій та пов?язані з цим перерахунки.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду

від 14 листопада 2019 у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 у справі №345/9/17.

Право на пенсійне забезпечення, передбачене статтями 1, 3, ч.2 ст.6, статтею 8, ч.2 ст.19, статтями 22, 23, ч.1 ст.24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов`язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства в Україні.

За таких обставин, враховуючи наведені вище положення, слід дійти до висновку, що відповідачем безпідставно не було враховано вищевказані документи, що були надані позивачем при зверненні зі заявою про призначення пенсії на підтвердження наявності у неї пільгового стажу за спірні періоди роботи.

Таким чином, з огляду на наведене вище, відмова ГУ ПФУ у Хмельницькій області у зарахуванні до ОСОБА_1 страхового стажу за списком № 2 періоду роботи з періоди роботи з 07.05.1990 по 05.07.1991, з 10.07.1991 по 12.11.1991 в колгоспі ім. Щорса, періоди з 01.01.1992 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003, з 26.01.2006 по 17.04.2006, з 07.02.2007 по 23.03.2009, з 15.02.2010 по 20.10.2010, з 06.05.2011 по 17.01.2012, з 01.02.2012 по 12.08.2014, з 14.08.2014 по 08.08.2015,з 20.08.2015 по 21.06.2019; періоди роботи згідно із довідками від 27.09.2016 №455, від 23.03.2009, від 20.10.2010, від 17.01.2012, від 23.07.2018, від 19.06.2019 №0164; період роботи з 15.03.2021 по 29.11.2021 згідно із записами №29-24 трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 НОМЕР_1 є протиправною.

Щодо не зарахування період військової служби з 01.07.2024 по 30.09.2024, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то суд зазначає таке.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону № 1058.

Так, абзацом 1 частини 1 статті 20 Закону № 1058 передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до частини 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з частиною 10 статті 20 Закону № 1058 якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами статті 106 Закону № 1058 передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

У постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17, від 30 вересня 2019 року у справі № 316/1392/16-а, від 27 травня 2021 року у справі № 343/659/17 Верховний Суд вказав, що за загальним правилом несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

В той же час суд зазначає, що обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків відповідно до Закону № 1058 покладений на підприємство-страхувальника.

Порушення ж підприємством-страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише для самого підприємства-страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) і не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового та пільгового (підземного) стажу періоду роботи протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески.

Зважаючи на викладене, суд висновує про протиправність рішення ГУ ПФУ у Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії від 08.11.2024 № 23 в частині не зарахування страхового стажу позивача за списком № 2 періоду роботи до страхового стажу періоди роботи з 07.05.1990 по 05.07.1991, з 10.07.1991 по 12.11.1991 в колгоспі ім. Щорса, період з 15.03.2021 по 29.11.2021 згідно в записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія НОМЕР_1 , періоди з 01.01.1992 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003, з 26.01.2006 по 17.04 2006, з 07.02.2007 по 23.03.2009, з 15.02.2010 по 20.10.2010, з 06.05.2011 по 17.01.2012, з 01.02.2012 по 12.08.2014, з 14.08.2014 по 08.08.2015, з 20.08.2015 по 21.06.2019; згідно із записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія УКР періоду військової служби з 01.07.2024 по 30.09.2024, а тому таке підлягає скасуванню в цій частині.

З метою повного відновлення порушених прав позивача, враховуючи звернення позивача за призначенням пенсії до ГУ ПФУ у Львівській області, суд вважає за необхідне зобов`язати зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період його роботи з 07.05.1990 по 05.07.1991, з 10.07.1991 по 12.11.1991 в колгоспі ім. Щорса, період з 15.03.2021 по 29.11.2021 згідно в записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія НОМЕР_1 , періоди з 01.01.1992 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003, з 26.01.2006 по 17.04 2006, з 07.02.2007 по 23.03.2009, з 15.02.2010 по 20.10.2010, з 06.05.2011 по 17.01.2012, з 01.02.2012 по 12.08.2014, з 14.08.2014 по 08.08.2015, з 20.08.2015 по 21.06.2019; згідно із записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія УКР військової служби з 01.07.2024 по 30.09.2024.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд висновує, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивачки слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом судовий збір .

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд

у х в а л и в:

1.Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 10; код ЄДРОПУ 13814885), Головного управління Пенсійного фонду у Хмельницькій області (2900, м.Хмельницький, вул. Гната Чекірди,10, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії -задовольнити повністю.

2.Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.11.2024 за № 23.

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 07.05.1990 по 05.07.1991, з 10.07.1991 по 12.11.1991 в колгоспі ім. Щорса, період з 15.03.2021 по 29.11.2021 згідно в записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія НОМЕР_1 , періоди з 01.01.1992 по 24.02.1994, з 19.10.1994 по 22.10.2003, з 26.01.2006 по 17.04 2006, з 07.02.2007 по 23.03.2009, з 15.02.2010 по 20.10.2010, з 06.05.2011 по 17.01.2012, з 01.02.2012 по 12.08.2014, з 14.08.2014 по 08.08.2015, з 20.08.2015 по 21.06.2019; згідно із записами трудової книжки колгоспника від 07.05.1990 серія УКР періоду військової служби з 01.07.2024 по 30.09.2024

4.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницький області() на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГрень Наталія Михайлівна