Справа № 420/17986/23
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

I. Зміст позовних вимог

До суду через систему «Електронний суд» з позовом звернувся Дяченко Олексій Володимирович, діючий на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), яким з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.04.2024 р., просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.07.2021 року по 18.01.2023 року включно;

- зобов`язати військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.07.2021 року по 18.01.2023 року у сумі 166 593 гривні 33 копійки

II. Позиція сторін

На обґрунтування вказаних позовних вимог позивач зазначає, що у період з 13.12.2018 по 18.07.2021 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , при цьому при звільненні з військової службу не було здійснено розрахунок в повному обсязі, що відповідно стало причиною звернення до суду з відповідними позовними заяви. На виконання рішення суду від 14 грудня 2022 року у справі № 420/14789/22 відповідачем 17.06.2023р. було здійснено виплату перерахованого грошового забезпечення у розмірі 50 697,30 грн. На виконання рішення суду від від 08 лютого 2023 року у справі № 420/23808/21 відповідачем 11.07.2023 р. виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 41336,56 грн.. На виконання рішення від 29 листопада 2021 року у справі №360/5360/21 відповідачем 29.03.2024 року виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 47 085,99 грн. Вказані обставини є підтвердженням факту несвоєчасного остаточного розрахунку з позивачем при виключенні його зі списків особового складу за період з 18.07.2021 року по 28.03.2024 року, а відтак позивач має право на отримання середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку на підставі ст. 117 КЗпП України в розмірі 166 593,33 грн.

03.08.2023 року до суду надійшов відзив до позову, в якому відповідач заперечує стосовно задоволення позовних вказуючи на неспівмірність заявленої представником позивача суми середнього заробітку за час затримки, сумі нарахованій на виконання рішення суду, та посилаючись на висновки Верховного Суду від 30.10.2019 р. по справі № 806/2473/18 , від 30.11.2020 р. у справі № 480/3105/19, від 14.11.2018 р. по справі № 806/345/16 , від 18.11.2018 р. у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 у справі № 524/1714/16-а, від 24.10.2011 р. у справі № 6-39цс11 вказує на необхідність застосування критерію зменшення розміру відшкодування. Вказує на помилковість твердження представника позивача стосовно застосування до спірних відносин положень статті 117 КЗпП, посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду №13 від 24.12.1999 р. Про практику застосування судами законодавства про оплату праці та Мінсоцполітики від 24.07.2013 р. № 774/13/84-13, якими сформовано позицію що на військовослужбовців які проходять військову службу у військових формуваннях утворених відповідно до законів України, КЗпП не поширюється. Також враховуючи те, що одноразова грошова допомога при звільненні, яка була виплачена позивачу на виконання рішення суду у справі №420/14789/22, не є підставою для виплати середнього заробітку в розумінні Порядку обчислення середнього заробітку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, вважає , що діяв у відповідності до чинного законодавства.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 26 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Цією ж ухвалою зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 разом з відзивом на позовну заяву надати до суду належним чином засвідчені копії документів, а саме:накази про зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , його звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини;платіжних документів на підтвердження здійснення розрахунків з позивачем, а також довідку про грошове забезпечення позивача за останні 2 місяці, що передували його звільненню, оформлену у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.1995 року № 100;докази на підтвердження або спростування оскаржуваної бездіяльності.

Враховуючи, що від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.11.2018 р. по 18.07.2021 р.

13.11.2018 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №428-ОС про особовому складу зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення старшого сержанта ОСОБА_1 (а.с. 19)

16.07.2021 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №241-ОС про особовий склад виключено із списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1 . Визначено, що остаточна дата закінчення проходження військової служби 18 липня 2021 року (а.с. 19 зв.с.)

14 грудня 2022 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/14789/22 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 30.01.2020 р. по 31.12.2020 р. з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 р., на відповідний тарифний коефіцієнт та здійснити перерахунок грошового забезпечення з 01.01.2021 р. по 18.07.2021 р. та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018 - 2021 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні.

17.06.2023 року на виконання рішення суду від 14 грудня 2022 по справі №420/14789/22 відповідачем на картковий рахунок позивача була перерахована сума у розмірі 50 697,30 грн. ( а.с. 13 зв.с.).

08 лютого 2023 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/23808/21 зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 12 повних календарних років військової служби, з урахуванням раніше проведених виплат за 5 повних календарних років військової служби.

11.07.2023 року на виконання рішення суду від 08 лютого 2023 року по справі №420/23808/21 відповідачем на картковий рахунок позивача була перерахована сума одноразової грошової допомоги за 12 повних календарних років військової служби, у розмірі 41 336,56 грн.(а.с.14)

29 листопада 2021 року рішенням Луганського окружного адміністративного суду по справі №360/5360/21 зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 04.07.2016 по 11.10.2017 із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

29.03.2024 року на виконання рішення суду від 29 листопада 2021 року у справі №360/5360/21 на картковий рахунок позивача була перерахована сума індексацію грошового забезпечення у розмірі 47 085,99 грн. (а.с.59 )

Вважаючи, що стаття 117 КЗпП України покладає на відповідача обов`язок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду про стягнення суми затримки.

V. Норми права, які застосував суд

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 р. за № 854/32306 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України ( далі Інструкція № 558), якою визначено, зокрема

- у цій Інструкції термін грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення. (пункт 2 Інструкції № 558)

- грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату. ( пункт 3 Інструкції № 558 )

- грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачено йому або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього. ( пункт 7 Інструкції № 558 )

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (тут і далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Відповідно до статті 233 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

VI. Оцінка суду

З огляду на вищевказані норми законодавства питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні особи з служби цивільного захисту не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні викладався, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 460/10582/21, від 14.07.2022 у справі № 620/3095/20, від 28.10.2020 у справі №240/222/20, від 04.09.2020 у справі №120/2005/19-а, від 09.10.2020 у справі №580/3988/19, від 03.08.2021 у справі № 580/278/19.

Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу права позивача на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як встановлено судом, у день звільнення 17.07.2019 року відповідачем не було виплачено належне позивачу грошове забезпечення, а саме перераховане грошове забезпечення визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 р., одноразової грошової допомоги при звільненні за 12 повних календарних років військової служби та індексацію грошового забезпечення.

Так, на виконання рішення суду у справі № 420/14789/22 відповідачем 17.06.2023 року здійснено виплату перерахованого грошового забезпечення сума у розмірі 50 697,30 грн.

11.07.2023 року на виконання рішення суду від 08 лютого 2023 року по справі №420/23808/21 відповідачем на картковий рахунок позивача була перерахована сума одноразової грошової допомоги за 12 повних календарних років військової служби, у розмірі 41 336,56 грн.

Та 29.03.2024 року на виконання рішення суду від 29 листопада 2021 року у справі №360/5360/21 на картковий рахунок позивача була перерахована сума індексацію грошового забезпечення у розмірі 47 085,99 грн.

Враховуючи, що відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України треба розраховувати з дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок з працівником, до дня, що передує припиненню нарахування (п.62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц), періодом прострочення розрахунку з позивачем при його звільненні є 19.07.2021 р. ( наступна дата після звільнення 18.07.2021 р.) по 28.03.2024 року ( дата, яка передує даті отримання крайнього розрахунку 29.03.2024 р.).

Саме тому, враховуючи постанови Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі слід поділити на 2 частини: з 19.07.2021 р. (день наступний за датою звільнення позивача зі служби) по 18.07.2022 року та з 19.07.2022 року по 28.03.2024 р. включно (напередодні фактичного остаточного розрахунку з позивачем).

Щодо нормативно-правового регулюванням спірних відносин, то період з 19.07.2021 р. до 19.07.2022 регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців.

При цьому, за висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України.

Своєю чергою, після ухвалення постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 викладена в ній позиція (зокрема, щодо наявності передбачених статтею 117 КЗпП України підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, якщо навіть остаточний розрахунок відбувся на підставі/виконання судового рішення) не піддавалася зміні (відступу).

Щодо періоду, який починається з 19 липня 2022 року, то спірні правовідносини регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі №460/42448/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, від 15 лютого 2024 року у справі №420/11416/23, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22 і суд вважає його застосовним до спірних правовідносин.

Тож, у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. Належить також враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Такий підхід узгоджується із правовою позицією, висловленою Судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Верховним Судом у постанові від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22, і сформований висновок є застосовним до спірних правовідносин.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п.1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, відповідно до довідки №103 від 05.08.2023 року виданої НОМЕР_2 прикордонним загоном ДПСУ про розмір середньоденного грошового забезпечення, грошове забезпечення позивача за травень 2021 року склало 12113,50 грн, за червень 2021 року склало 12113,50 грн. Середньоденне грошове забезпечення склало 397,16 грн. (а.с. 42)

Щодо кількості днів затримки розрахунку при звільненні позивача, то період з 19.07.2021 р. по 18.07.2022 р. складає 365 календарних днів, а з 19.07.2022 року по 28.03.2024 року (за шість місяців) складає 184 календарних дні.

З урахуванням наведеного періоду затримки розрахунку при звільненні, загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 218 040,84 грн., у т.ч. :

- за період з 19.07.2021 р. по 18.07.2022 р. складає 144 963,40 грн. ( 397,16 грн. х 365 дн.),

- за період з 19.07.2022 р. по 28.03.2024 р. , з урахуванням 6-ти місяців, складає 73 077,44 грн (397,16 грн. х 184 дн.),

Разом з тим, щодо розміру середнього заробітку за період з 19.07.2021 р. по 18.07.2022 р., який підлягає виплаті позивачу, то згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, Велика Палата Верховного Суду у наведених справах дійшла висновку, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Пізніше, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, урахувавши наведений висновок Великої Палати Верховного Суду, визначив формулу, за якою слід обраховувати розмір належного до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зокрема, зазначив, що статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті установлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Проаналізувавши указану норму дійшов висновку про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). З урахуванням викладеного вирішив, що у разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

З огляду на вищевказані висновки Верховного Суду та враховуючи наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено, зокрема, загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складає 215 667,94 грн., який включає

- виплачене при звільненні грошове забезпечення в добровільному порядку в сумі 76 548,09 грн., що становить 35,49 % від 215 667,94 грн., (а.с.18 );

- перераховане грошове забезпечення, виплачене на виконання судового рішення по справі №420/14789/22 у сумі 50 697,30 грн. що становить 23,51 % від 215 667,94 грн.;

- одноразова грошова допомога при звільненні за 12 повних календарних років військової служби виплачене на виконання судового рішення у справі №420/23808/21 у сумі 41 336,56 грн., що становить 19,17 % від 215 667,94 грн.;

- індексацію грошового забезпечення, виплачене на виконання судового рішення у справі №360/5360/21 в сумі 47 085,99 грн. що становить 21,83 % від 215 667,94 грн.;

Враховуючи, що розмір середньоденного заробітку позивача становить 397,16 грн., а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 19.07.2021 р. по 18.07.2022 р.) становить 144 963,40 грн. ( 397,16 грн. х 365 дн.), то виходячи з принципу пропорційності, суд уважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.07.2021 р. по 18.07.2022 р. в сумі 93 515,89 грн., обчисленого як 23,51% від 144 963,40 грн.= 34 0880,90 грн. + 19,17 % від 144 963,40 грн.= 27 789,48 грн. + 21,83 % від 144 963,40 грн.= 31 645,51 грн.

Таким чином, загальна сума середнього заробітку, за період з 19.07.2021 по 28.03.2024 р. складає 166 593,33 грн., у т.ч. 93 515,89 грн.., за час затримки розрахунку за період з 19.07.2021 р. по 18.07.2022 р. та 73 077,44 грн. за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.07.2022 р. по 28.03.2024 р., з урахуванням 6-ти місяців.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та " Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

VII. Висновок суду.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову.

VIII. Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до пункту 13 статті 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору, а відтак судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.07.2021 року по 18.01.2023 року включно.

Зобов`язати військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.07.2021 року по 18.01.2023 року у сумі 166 593 гривні 33 копійки (сто шістдесят шість тисяч п`ятсот дев`яносто три тисячі 33 копійки ).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна