Справа № 643/14535/24
Суддя: Власенко М. В.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/6/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Власенка М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Каратаєвої Я. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

05 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з уточненим позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 серії 01/737 від 11 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн. за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовані, окрім посилань на положення законодавства, тим, що постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача прийнята всупереч вимог законодавства. 06.11.2024 приблизно о 07:30 до позивача підійшли невідомі особи у військовій формі, а їхні обличчя були закриті балаклавами. Вони підійшли з метою витребування військово-облікових документів не представившись. Позивач декілька разів зробив їм зауваження щодо закритих обличь та з приводу того, що жодна особа не представилась. Через деякий час позивача примусили сісти до автомобіля і проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Раніше позивача незаконно уже доставляли до ТЦК, спричинивши тілесні ушкодження та з цього приводу відкрито кримінальне провадження. 06.11.2024 прибувши до ТЦК позивач викликав наряд поліції і написав заяву з приводу незаконного позбавлення волі або викрадення люджини. У подальшому працівники ТЦК вилучили його особистий телефон, протримали його до 15:45. Виготовили акт відмови в проходженні військово-лікарської комісії та примушували його підписати. У відповідь на це, ОСОБА_1 заперечив їх діям і зазначив, що вони порушують чинне законодавство, обмежуючи його право на пояснення та правову допомогу. Співробітники ТЦК написали акт відмови від проходження ВЛК з відео фіксацією на особистий телефон співробітника ТЦК, який склав ОСОБА_3 . Також для ознайомлення ОСОБА_1 було надано протокол, в якому були невірно вказані його персональні дані, цей документ також примушували підписати. Після внесення виправлень до протоколу, його повторно примушували підписати цей протокол. З посиланням на ст. 63 Конституції України, позивач відмовився його підписувати, про що було складено акт про відмову від підпису протоколу. По цьому випадку, 06.11.2024 також відкрито кримінальне провадження. Також позивач зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, що він отримував повістку.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи та призначено до судового розгляду на 17 грудня 2024 року. Копії ухвали, позовної заяви та доданих до неї документів направлено відповідачу. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує спір за наявними у справі матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

17 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів у відповідача.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2024 року витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- належним чином засвідчені матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за наслідками розгляду якої прийнято постанову серії 01/737 від 11 листопада 2024 року за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП;

- належним чином засвідчені матеріали особової справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3

30 грудня 2024 року до Московського районного суду м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшли копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 29 січня 2025 року позивач заявив клопотання про повторне витребування матеріалів його особової справи від ІНФОРМАЦІЯ_2 .Суд, без виходу до нарадчої кімнати ухвалив відкласти розгляд справи та повторно витребувати вказані матеріали.

11 лютого 2025 року до суду від відповідача повторно надійшли копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , матеріалів особової справи позивача, відповідачем не надано.

У судовому засіданні 27 лютого 2025 року ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Зазначив, що справу можливо розглядати без матеріалів його особової справи, які відповідач до суду не надав. Також у судовому засіданні долучив до матеріалів справи копію виписки із медичної карти хворого від 31.10.2024 щодо перелому його пальця ноги.

Крім цього, з пояснень ОСОБА_1 наданих у судових засіданнях слідує, що останній не бажав проходити військово-лікарську комісії через те, що відповідач не надає його особову справу, в якій містяться дані щодо його стану здоров`я, а саме те, що він був визнаний обмежено придатним до військової служби з початку 2000-х років та мав бути виключений із списків військовозобов`язаних.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подано.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі - Порядок).

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської редерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

У частині першій цієї статті зазначено про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 235 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, від імені яких розглядати справи мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Аналізуючи вказані положення законодавства, слід дійти висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП. Протокол складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з роз`ясненням їй прав та обов`язків, а також врученням їй копії протоколу.

При цьому, згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Судом встановлено, що відповідно до акта відмови від проходження військово-лікарської комісії від 06.11.2024 № 13/15574, ОСОБА_1 відмовився проходити військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_2 до КНП «Міська поліклініка № 20» ХМР за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Харкова, 179, у присутності двох свідків.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 13/15573, складеного 06.11.2024 відносно ОСОБА_1 , у період дії правового режиму воєнного стану, котрий введений Указом Президента України № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року (із змінами), під дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, при перевірці документів громадянина ОСОБА_1 , було встановлено факт порушення останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Так як під час перевірки документів, відповідно до наданих громадянином, було встановлено, що останній, не проходив військово-лікарську комісію згідно абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби. Факт відмови підтверджується актом відмови від отримання повістки від 06.11.2024, пояснення надавати також відмовився.

Так, приймаючи до уваги дані обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, ОСОБА_1 зобов`язаний проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби відповідно абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 21 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 за № 560, але не виконав обов`язок, передбачений діючим законодавством України.

Своєю бездіяльністю ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 21 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 за № 560 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Також, у вказаному протоколі зазначено, що обставиною, яка обтяжує відповідальність є продовження протиправної поведінки незважаючи на законні вимоги, які необхідно виконати; ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10:00 11 листопада 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 .

У протоколі, у графі пояснення зазначено, що надавати пояснення відмовився посилаючись на ст. 63 Конституції України, від отримання копії протоколу та підпису у ньому, ОСОБА_1 відмовився, про що міститься підписи двох свідків.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.11.2024 № 01/737 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25500,00 грн.

У спірній постанові зазначено суть адміністративного правопорушення аналогічну, що і у протоколі про адміністративне правопорушення.

У спірній постанові відсутні відомості, що ОСОБА_1 її отримав, проте наявні підписи двох свідків про відмову від отримання.

Так, частиною першою статті 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а частиною третьою статті 210-1 КУпАП - вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Тобто, вказана норма є бланкетною, тому в постанові повинно бути зазначено норму нормативно-правового акта, яку порушила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з цим, із спірної постанови про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкриміноване порушення вимог абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 21 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 за № 560 (далі - Порядок).

Так, згідно абзацу 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

Згідно абзацу 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до п. 21 Порядку, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Згідно ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності та громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, підготовки громадян України до військової служби, взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п. 74 Порядку військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями і поширюється зокрема і на військовозобов`язаних та резервістів.

Тобто, відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, адже Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України чітко регламентований прямий обов`язок громадянина проходити ВЛК з метою якісного проведення медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби.

Проте, ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним, перебуваючи 06.11.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 в порушення встановленого законом обов`язку, відмовився від проходження медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації.

Вказана обставина позивачем будь-якими доказами спростована не була, більше того, останній у своєму позові фактично не заперечує своєї відмови проходити ВЛК, мотивуючи це необґрунтованістю дій працівників ТЦК, щодо його притягнення до відповідальності. Таким чином, проходження ВЛК є не правом, а встановлений законом обов`язок військовозобов`язаного, за порушення якого настає передбачена відповідальність.

Крім цього, ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що розуміє свій обовязок проходження ВЛК, однак, на його переконання, він не може пройти ВЛК через відсутність певних медичних документів, які містяться в його особовій справі, яку ТЦК не надає.

Посилання позивача на наявність двох кримінальних проваджень щодо дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 жодним чином не спростовує його обов`язок пройти ВЛК, за результатами якого і буде встановлено наявність або відсутність підстав для його призову на військову службу під час мобілізації.

Усі доводи позивача зводяться до незгоди з діями співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо перевірки його документів, доставлення до ТЦК, врученням направлення на ВЛК. При цьому, ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу щодо наявності законних підстав не виконувати законні (які ґрунтуються на положеннях чинного законодавства) вимоги співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 , а посилання на його статус «обмежено приданого до військової служби/ непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час» жодним чином не скасовує обов`язок пройти ВЛК під час дії воєнного стану в Україні.

При цьому, судом не встановлено порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів за цим фактом, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам, встановленим законом.

З огляду на вищевикладене, постановляючи оскаржувану постанову, відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а спірна постанова є обґрунтована, тобто прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Позивачем не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували факти викладені у спірній постанові, натомість відповідачем надано належні та допустимі докази що наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 73, ч. 1 ст. 77 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, серія А, № 303А, § 29).

Зважаючи на те, що судом не встановлено належних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні, а притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 25500,00 грн відповідає вимогами чинного законодавства.

Доводи, зазначені у позовній заяві, ґрунтуються на помилковому трактування положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, та не містять жодних аргументів, які б свідчили про протиправність спірної постанови, а лише зводяться до незгоди позивача з її винесенням.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд доходить висновку, що підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати стягненню з відповідача на корись позивача за рахунок бюджетних асигнувань не підлягають.

Керуючись ст. 5, 19, 7, 241 - 246, 250, 251, 255, 286, 297 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 03 березня 2025 року.

Суддя Михайло ВЛАСЕНКО