Справа № 640/16762/22
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 березня 2025 року

м. Київ

справа №640/16762/22

адміністративне провадження № К/990/8198/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі №640/16762/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області щодо невинесення наказу про нарахування, не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 в розмірі 30000,00 грн щомісячно, за період з 24 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, в розмірі 30000,00 грн щомісячно, за період з 24 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2025 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області щодо не прийняття наказу про призначення ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням положень пункту 14 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року №384.

Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області прийняти наказ про призначення, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням положень пункту 14 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року №384, з урахуванням раніше виплачених сум такої допомоги.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

24 лютого 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі №640/16762/22. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у позові та періоду стягнення додаткової винагороди і ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, задовольнити в повному обсязі, а саме:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 в розмірі 30000 гривень, пропорційно відпрацьованого часу за місяць, починаючи з 24 лютого 2022 року по 20 січня 2023 року (остання дата перед внесенням змін до постанови №168, постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 року №43);

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, в розмірі 30000,00 грн, пропорційно відпрацьованого часу за місяць починаючи з 24 лютого 2022 року по 20 січня 2023 року (остання дата перед внесенням змін до постанови №168, постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 року №43).

В разі відмови у скасуванні рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі №640/16762/22 в частині відмови у позові та періоду стягнення додаткової винагороди та ухваленні нового судового рішення, скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі № 640/16762/22 в частині відмови у позові та періоду стягнення додаткової винагороди і передати справу повністю або частково на новий розгляд до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Частиною першою статті 13 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Згідно ухвали Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року справу №640/16762/22 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність одного з випадків, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключної обставини, наведеної у підпункті «б» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі скаржник вказує, що належним способом захисту для повного відновлення його порушених прав та інтересів, буде саме зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити відповідну додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 у розмірі 30000 грн на місяць за період з 24 лютого 2022 року до 20 січня 2023 року, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 року №43 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168», оскільки позбавить його необхідності повторного звернення до суду за захисту своїх прав у повному обсязі, зокрема, стягнення додаткової винагороди за період з 01 червня 2022 року по 20 січня 2023 року.

Скаржник зазначає, що він буде позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді іншої справи, оскільки для повного захисту прав, а саме стягнення додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168, на яку він має право, за період з 01 червня 2022 року по 20 січня 2023 року, буде вимушений звертатися повторно до суду, але не виключно, що строки звернення до суду будуть пропущені, з урахуванням тривалого судового розгляду цієї адміністративної справи, яка перебувала у провадженні суду першої інстанції один рік і 9 місяців.

Верховний Суд відхиляє такі доводи скаржника з огляду на те, що в обґрунтування вказаного твердження він не навів та не обґрунтував, при розгляді яких саме справ позивач позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, та яким чином ці обставини впливають на вирішення спору у конкретній іншій справі, посилаючись лише на пропуск строку звернення до суду у майбутньому. Суд зазначає, що лише загальні посилання на такі обставини, не дають підстав для висновку, що є підстави для відкриття касаційного провадження, з посиланням на підпункт «б» частини п`ятої статті 328 КАС України.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні зазначив, що відповідно до частин першої, п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

У апеляційній скарзі позивач фактично змінив свої позовні вимоги в частині формулювання та періоду за який відповідач повинен нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, що не передбачено вимогам КАС України на стадії апеляційного перегляду.

Колегія суддів апеляційної інстанції також врахувала, що позивачем до першої інстанції подавалась заява про зміну предмету позову, яка ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року була повернута та вказана ухвала суду позивачем не була оскаржена, а тому вимоги щодо розгляду позовних вимог з урахуванням заяви про зміну предмету позову є необґрунтованими.

Верховний Суд також звертає увагу скаржника, що відповідно до частини четвертої статті 341 КАС України у суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Отже, з урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено, а судом касаційної інстанції не встановлено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

Щодо посилання скаржника на підстави касаційного оскарження, визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, Суд зазначає, що передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, встановлених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, є наявність обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржник, оскаржуючи судові рішення у цій справі, не обґрунтував наявності випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.

Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів», а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі №640/16762/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кашпур

Судді: В.М. Соколов

С.А. Уханенко