Справа № 280/5097/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2025 року м. Дніпросправа № 280/5097/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, Головного управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року (суддя Конишева О.В.)

у справі №280/5097/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, в якому просив:

- зобов`язати Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України видати наказ про нарахування та виплату ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 01.05.2024 по день фактичної виплати (22.05.2024) шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двох місячного грошового забезпечення перед звільненням;

- зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 01.05.2024 по день фактичної виплати (22.05.2024) шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двох місячного грошового забезпечення перед звільненням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у Головному управлінні морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України. Наказом від 01.05.2024 №104 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Враховуючи, що сума грошового забезпечення у розмірі 287 077,08 грн була виплачена позивачу лише 22.05.2024, а не в день звільнення (01.05.2024), із посиланням на норми ст. ст. 116, 117 КЗпП України позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.05.2024 по 21.05.2024.

Зобов`язати Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України видати наказ про нарахування та виплату ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 02.05.2024 по 21.05.2024 шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двох місячного грошового забезпечення перед звільненням.

Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 02.05.2024 по 21.05.2024 шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двох місячного грошового забезпечення перед звільненням.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із встановлених обставин справи, які свідчать, що при звільненні позивача не було проведено остаточного розрахунку у повному обсязі, що за висновком суду є підставою для зобов`язання Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України видати наказ про нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за час затримки при звільненні з 02.05.2024 по 21.05.2024 та зобов`язання Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки при звільненні з 02.05.2024 по 21.05.2024 шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двох місячного грошового забезпечення перед звільненням.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідач-2 зазначає, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Разом з тим, зазначене у наказі начальника Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України від 01.05.2024 №104 належне до нарахування та виплати грошове забезпечення було виплачено позивачу у повному обсязі, що підтверджує позивач у своїй позовній заяві, додаючи у якості додатку скріншот грошового переказу від 22.05.2024 у розмірі 287 077,08 грн. Позивач погодив своє звільнення з військової служби в запас, у визначений ним строк, власноруч поданим рапортом, що не заперечується ним у позовній заяві, його було повністю розраховано всіма видами грошового забезпечення, що підтверджує долучена у якості додатку до відзиву копія довідки від 14.06.2024 №305/796. Крім того, скаржник наголощує на тому, що оскільки позивач проходив службу у Збройних Силах України, тому правовідносини, які складаються при її проходженні є публічно-правовими і відповідно на них не може розповсюджуватися дія ст. 116-117 КЗпП України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України (правонаступник Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України) подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідач-1 зазначає, що Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України було зараховане на фінансове забезпечення до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, яке нараховувало і виплачувало військовослужбовцям Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України грошове забезпечення. Після видання начальником Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України наказу (по стройовій частині) від 01.05.2024 №104 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України встановленим порядком було передано витяг з цього наказу для здійснення розрахунку та забезпечення виплати позивачу грошового забезпечення, та інших сум, що підлягають виплаті при звільненні з військової служби у запас. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що станом на день виключення зі списків особового складу позивача саме Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України не провело з позивачем розрахунок у повному обсязі, адже фактичний розрахунок з позивачем щодо виплати грошового забезпечення здійснило Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України. Відтак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтвердили та/або вказували на наявність безпосередньої вини Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України у невиплаті позивачу належних сум при звільненні з військової служби у запас, що включає можливість застосування до відповідача-1 положень ст. 117 КЗпП України, які передбачають наявність вини роботодавця.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 в період з 15.03.2023 по 01.05.2024 проходив службу на посаді начальника відділу по роботі з сім`ями управління соціального супроводу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України.

Наказом начальника Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України (по стройовій частині) №104 від 01.05.2024 полковника ОСОБА_1 , начальника відділу по роботі з сім`ями управління соціального супроводу Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України, звільненого Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 13 квітня 2024 року №624 з військової служби у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини) відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військового одягу, вважати таким що справи та посаду здав з 01.05.2024.

Відповідно до листа Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 14.06.2024 №205/1732 ОСОБА_1 перебував на фінансовому забезпеченні у Фінансовому управлінні Генерального штабу Збройних Сил України з 03 березня 2022 року по 01 травня 2024 року.

22.05.2024 Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України на картковий рахунок позивача виплатило грошове забезпечення у розмірі 287 077,08 грн.

Порушення відповідачем-2 строків остаточного розрахунку при звільненні стало підставою для звернення позивача із позовом до суду у цій справі.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, при звільненні з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок.

Щодо застосування до спірних відносин положень законодавства про працю, суд апеляційної інстанції виходить з того, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, в якому визначені основні трудові права працівників.

Оскільки спеціальним законодавством, яким врегульовано правовідносини у сфері проходження військової служби, не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців, то застосуванню підлягають положення трудового законодавства, якими такі питання врегульовані як правильно зазначено судом першої інстанції.

Таким чином, оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 116 та 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах, зокрема, від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18, від 20.05.2020 у справі №816/1640/17.

Так, відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивача) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

В спірному випадку, як правильно встановлено судом першої інстанції та відповідачами не спростовано, в день звільнення позивача з військової служби і виключення із списків особового складу 01.05.2024 з позивачем розрахунок не проведений. Оскільки грошове забезпечення у розмірі 287 077,08 грн виплачено позивачу 22.05.2024, період затримки повного розрахунку при звільненні становить з 02.05.2024 по 21.05.2024 включно.

Таким чином, відповідно до ст. 117 КЗпП позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, зокрема у випадках вимушеного прогулу, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до п. 2 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 02.05.2024 по 21.05.2024 шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двох місячного грошового забезпечення перед звільненням.

У той же час, враховуючи, що у спірний період ОСОБА_1 перебував на фінансовому забезпеченні у Фінансовому управлінні Генерального штабу Збройних Сил України (відповідно до листа Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 14.06.2024 №205/1732) та беручи до уваги, що Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України передало витяг з наказу від 01.05.2024 №104 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України для здійснення розрахунку та забезпечення виплати позивачу грошового забезпечення, та інших сум, що підлягають виплаті при звільненні з військової служби у запас, суд першої інстанції безпідставно визнав протиправними дії Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.05.2024 по 21.05.2024 та зобов`язав Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України видати наказ про нарахування та виплату ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 02.05.2024 по 21.05.2024 шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двох місячного грошового забезпечення перед звільненням, оскільки Головне управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України не є органом, відповідальним за своєчасний розрахунок при звільненні позивача та, відповідно, за виплату середнього заробітку за час затримки такого розрахунку, тому рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 317 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд. -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, Головного управління психологічної підтримки персоналу Збройних Сил України задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі №280/5097/24 скасувати в частині визнання протиправними дій Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України, які полягають у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.05.2024 по 21.05.2024 та зобов`язання Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України видати наказ про нарахування та виплату ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 02.05.2024 по 21.05.2024 шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двох місячного грошового забезпечення перед звільненням, прийняти нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі №280/5097/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко