Справа № 461/790/25
Суддя: Кітов О. В.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №461/790/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року м. Львів

Галицький районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді Кітова О.В.,

з участю секретаря судового засідання Черевка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), в інтересах якого діє адвокат Яцишин Андрій Володимирович (адреса: м. Львів, вул. Машиністів, 15/1) до Управління патрульної поліції у Львівській області (адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19), Департаменту патрульної поліції України (адреса: м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3/2) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яцишин Андрій Володимирович, звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області, Департаменту патрульної поліції України, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 14.01.2025 року Серія ЕНА № 3859448 відносно ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Свої вимоги мотивує тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14.01.2025 року Серія ЕНА № 3859448, ОСОБА_1 - притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Як вбачається з оскаржуваної постанови, 14.01.2025 року у м. Львові по вул. Липинського, 50Б, водій керував ТЗ у котрого у темну пору доби не горів задній лівий габарит, чим порушив п. 31.8.6. ПДР поруш. забор. керув. ТЗ у темну пору доби в умовах недостатньої видимості, якщо не горять. Позивач наголошую на тому, що жодних Правил дорожнього руху 14.01.2025 року він не порушував та здійснював керування та рух транспортним засобом виключно в межах таких правил. Зазначає, що до оскаржуваної постанови не долучено жодного доказу порушення позивачем Правил дорожнього руху. В графі 7 оскаружваної постанови «До постанови додаються» відсутні будь-які відомості. Більше того, на прохання позивача, інспектором під час складення адміністративних матеріалів та безпосередньо оскаржуваної постанови, не було пред`явлено жодного доказу вчинення ним будь-якого адміністративного правопорушення. Оскаржувана постанова не вручалась позивачу в момент її складення, складалась без відома позивача, копія такої була отримана позивачем за місцем знаходження Управління патрульної поліції у Львівській області. Також, вказує, що до оскаржуваної постанови не долучено жодного доказу, який би вказував на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не зазначено про те, що під час розгляду адміністративної справи позивач заперечував щодо порушення нею Правил дорожнього руху, мотивів таких заперечень тощо. Вважає, що всі дії працівників поліції відносно нього носили характер упередженості, так як не були взяті до уваги пояснення такої, не надано до перегляду докази нібито вчиненого адміністративного правопорушення. Зазначає, що на момент початку руху 14.01.2025 року, позивач перевіряв технічну справність транспортного засобу, яким керував та ним не було виявлено непрацюючих габаритів. Тобто, навіть якщо припустити, що дійсно працівниками поліції було виявлено непрацюючий задній габарит, то така нібито несправність могла виникнути виключно після початку руху або вже під час здійснення керування транспортним засобом. Також, звертає увагу суду на тому, що підстава зупинки транспортного засобу, яким керував позивач була відмінною від підстав винесення оскаржуваної постанови, що знову ж таки свідчить виключно про упереджене ставлення працівників поліції до особи позивача, порушення ними основоположних принципів здійснення діяльності поліції, визначених Законом України «Про Національну поліцію» та вишукування підстав для винесення постанови вже після здійснення зупинки автомобіля. З урахуванням наведеного, стверджує, що оскаржувана постанова такою, що винесена з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, фактично притягнуто до адміністративної відповідальності особу без наявності ознак адміністративного правопорушення та доказів такого правопорушення.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.02.2025 року відкрито провадження у справі.

18 лютого 2025 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю.

Представник позивача Яцишин А.В. подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, у якій позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції - Кутковська Л.В., згідно відзиву, просила проводити розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області у судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неявка відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст. 205 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.4 ст. 229 КАС України).

Дослідивши матеріали справи, керуючись принципами верховенства права та законності, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів в їх сукупності, які є у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і в спосіб, передбачений Конституцією і законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14.01.2025 року серії ЕНА № 3859448, ОСОБА_1 - притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, 14.01.2025 року у м. Львові по вул. Липинського, 50Б, водій ОСОБА_1 керував ТЗ марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 , у котрого у темну пору доби не горів задній лівий габарит, чим порушив п. 31.8.6. ПДР поруш. забор. керув. ТЗ у темну пору доби в умовах недостатньої видимості, якщо не горять.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 2.3 «б» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, Позивач порушив п. 31.6.«б» ПДР України, а саме керував транспортним засобом у якого в темну пору доби не горів задній лівий габарит.

Згідно п. 31.4.3 ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей зовнішніх світлових приладів, якщо їх кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Згідно ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», в п. 6.1.7.1 зазначено, що габаритні вогні повинні функціонувати у сталому режимі.

Відповідно п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010, кількість, колір та наявність зовнішніх світлових приладів на колісних транспортних засобах визначаються так: задній габаритний ліхтар має бути червоним, в кількості 2 шт. на даній категорії транспортних засобів, встановлення габаритних ліхтарів обов`язкове для всіх категорій колісних транспортних засобів.

Згідно п. 7.1.1 ДСТУ 3649:2010, відповідність вимогам 6.1.1-6.1.5, 6.1.6.1-6.1.6.3, 6.1.7.1-6.1.7.3, 6.1.7.5, 6.1.7.6 перевіряють візуально.

Згідно ч. 1 ст.121 КУпАП, передбачено стягнення у вигляді штрафу за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до п 31.6 ПДР, забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

З долучених до відзиву на позов відеоматеріалів вбачається, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 , у котрого у темну пору доби не горів задній лівий габаритний ліхтар, що стало причиною зупинки даного транспортного засобу працівниками поліції.

Працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 усунути несправність зовнішніх світлових приладів, однак позивач на місці події, усунути таких не зміг.

Крім того, під час розгляду справи позивач факт несправності зовнішніх світлових приладів не заперечував, тому твердження позивача про те, що жодних правил дорожнього руху 14.01.2025 він не порушував, а здійснював керування та рух транспортним засобом виключно в межах таких правил, не відповідає дійсності.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 4 Розділу І Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з пунктом 2 Розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена частиною 1 статті 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з її правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається із наданих відповідачем відеоматеріалів, інспектор поліції оголосив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, повідомив позивачу його права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, відповідно до вимог статей 287, 289, 307, 308 КУпАП, роз`яснив строки й порядок виконання постанови про накладення штрафу та оскарження постанови. По завершенню розгляду справи, керуючись вимогами ст.283 КУпАП, інспектор поліції виніс оскаржувану постанову серії ЕНА №3859448 від 14.01.2025 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.121 КУпАП.

Частина 1 статті 77 КАС України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим, із аналізу положення статті 77 КАС України вбачається, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що Позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

У постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 760/2846/17 викладено позицію про те, що хоч КАС України і покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідача, однак це не може розумітися таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог. Аналогічна правова позиція підтримана у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №520/2261/19.

Так, суд не може витребовувати докази у Позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 727/6565/17.

Суд критично оцінює пояснення позивача про те, що він перед початком руху 14.01.2025 року перевіряв технічну справність транспортного засобу та вважає їх наданими з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Щодо доводів позивача про невнесення відомостей про технічний засіб, за допомого якого здійснювався фото та відеозапис в оскаржувану постанову, суд зазначає таке.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №536/583/17 від 14 лютого 2018 року визначено, що процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом МВС України №1395 від 7 листопада 2015 року. За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції №1395, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Тому, колегія суддів касаційного суду прийшла до висновку, що такі відомості зазначаються у постанові, що виносить у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

Таким чином, поліцейський не мав обов`язку вносити відомості про технічний засіб, за допомого якого здійснювався фото та відеозапис в оскаржувану постанову, адже такі відомості зазначаються у постанові, що виносить у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в діяннях, які були вчинені ОСОБА_1 14 січня 2025 о 21:39 год., наявні подія і склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки він керував ТЗ марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 , у котрого у темну пору доби не горів задній лівий габаритний ліхтар.

З дослідженої судом оскаржуваної постанови встановлено, що така наведеним вимогам відповідає, зокрема вона містить дані про дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення; дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів для оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

За змістом статті 210 КАС України до процесуальних обов`язків адміністративного суду віднесено з`ясування обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, і дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. У такий спосіб проявляється інформування учасників адміністративного процесу щодо порядку реалізації судового розгляду та змісту адміністративної справи. Ознайомлення зі змістом джерел доказів (засобів доказування) дає змогу належно встановити обставини адміністративної справи. Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що обов`язок встановлення фактичних обставин у конкретній справі законодавцем покладається саме на адміністративний суд, який насамперед має з`ясувати предмет спору та відповідно визначити обставини, які необхідно встановити для правильного його вирішення.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказах, висновків експертів, показів свідків.

Виходячи із норм викладених у ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи доводи позивача та відповідача, дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд у даній справі враховує позиції Європейського суду з прав людини неодноразово висловленої у відповідних рішеннях про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного рішення у справі та належної перевірки доводів учасників процесу, а також доказів у справі.

Так, з досліджених під час судового розгляду матеріалів справи, зокрема оскаржуваної постанови, встановлено те, що така відповідає вимогам чинного законодавства, винесена з дотриманням встановленої процедури на підставі належних та допустимих доказів уповноваженою особою. Крім того, стягнення призначене органом який виніс постанову визначено в межах санкції відповідної статті КУпАП, з врахуванням фактичних обставин справи. Таке стягнення відповідає засадам його призначення.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому є правомірною та не підлягає скасуванню.

Зокрема, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повністю підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, зокрема відеоматеріалами наданими відповідачем.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак суд вважає, що при ухваленні оскаржуваної позивачем постанови про притягнення його до відповідальності факт вчинення особою інкримінованого адміністративного правопорушення був доведений поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладені доводи та мотиви, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є правомірною, а законні підстави для її скасування, як того просить позивач, відсутні, тому позов слід залишити без задоволення.

У випадку відмови у задоволенні позову, витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 241-246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яцишин Андрій Володимирович до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 24.02.2025 року.

Суддя Олександр КІТОВ