Справа № 629/7534/24
Суддя: ПОПОВ О. Г.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 629/7534/24
Провадження№2-а/629/5/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Попова О.Г., за участю секретаря Уваренко В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектору 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП у Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Сулейманова Агіл Аріф огли, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

встановив:

Представник позивача Зеленський М.С. звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 1 взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Сулейманова Агіл Аріф огли від 02.12.2024 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА за №3589767, стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 140 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 510,00 грн.; провадження у адміністративній справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП (за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення); вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме: стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, , сплачений судовий збір у розмірі 484,48 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначає, що вищевказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Згідно до постанови, 02.12.2024 о 14-13 год. за адресою: Харківська область, м.Лозова, просп. Перемоги, 22, громадянин проводив роботи з частковим перекриттям тротуару без попереднього погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції, та без належного облаштування місця, провадження робіт необхідними ТЗ ОДР, чим порушив ст. 52-3 ЗУ «Про дорожній рух», ДСТУ 8749-2017, ДСТУ 4100:2021, чим порушив п.1.5.ПДР - Порушення правил, норм і стандартів, шо стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд. Вказує, що ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, адже ним, як громадянином та фізичною особою, особисто не виконувались будь-які роботи з облаштування малої архітектурної споруди та території навколо неї (будівельні чи дорожні), а тротуар частково не перекривався. Позивача згідно оскаржуваної постанови притягнуто до адміністративної відповідальності саме як громадянина. При цьому, явно безпідставно звинувачено у порушеннях при утриманні доріг та вулиць, адже він очевидно не є відповідальною це (службовою) особою та у жодному випадку навіть не може відповідати за це, як громадянин. Також зауважив, що 18.10.2024 відділом містобудування, архітектури та земельних відносин Лозівської міської ради ТОВ «Янтар-2006» видано Паспорт прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності трьох торгівельних павільйонів з реалізації продовольчих та промислових товарів біля будинку №22 на мікрорайоні 1 у м. Лозова Харківської області (рішення виконавчого комітету від 10.09.2024 за №1790, реєстраційний №16-2024, копія додається). З огляду на викладене, відповідні робити могли проводитися саме окресленою юридичною особою та/або на замовлення її уповноважених (посадових чи службових) осіб, однак даній факт безпідставно залишено поза увагою поліцейського яким не з`ясовано детально усі необхідні обставини справи, її взагалі розглянуто менше ніж за 6 хвилин. Також зазначив, що громадянин ОСОБА_1 у виниклих правовідносинах не є учасником дорожнього руху або особою чиї діяння створили небезпеку (як реальну, так і ймовірну) чи перешкоду для руху, загрожували життю або здоров`ю громадян, завдали матеріальних збитків. Взагалі під час будівництва вказаного МАФу, з огляду на викладені вище обставини справи, 02.12.2024 саме на момент розгляду відповідної справи про адміністративне правопорушення, передбачене, ч.3 ст.140 КУпАП, жодною особою не створено небезпеки чи перешкод для учасників дорожнього руху. Крім того, поліцейськими не поінформовано позивача про конкретну норму чи норми права, порушення яких йому інкриміновано, не роз`яснено права, передбачені ст.268 КУпАП, не проінформовано про застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, окрім іншого у частині нагрудної камери поліцейського (не відомо чи працювала вона взагалі), а також не доведено до його відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі превентивні заходи. На момент розгляду поліцейським відповідної справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.140 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 у уповноваженої особи були відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази, що підтверджують начебто порушення саме ним та і взагалі будь-ким конкретних правил дорожнього руху та/або ДСТУ. Таким чином, позивач вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України, є протиправною та підлягає скасуванню.

Позивач та його представник до суду не з`явились, представником позивача надано заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог, а також відповідь на відзив, в якому зазначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складається вже після розгляду справи і будь-які підписи у ній не можуть бути доказом своєчасного та належного ознайомлення з усіма правами та обов`язками особи, що притягається до адміністративної відповідальності. На відеозапису не зафіксовано начебто факт вчинення саме ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, зокрема, виконання ним дорожніх чи будівельних робіт, та взагалі не зафіксовано сам факт збирання адміністративних матеріалів поліцейськими. Докази, що надані представником відповідача, не долучено до оскаржуваної постанови, адже у її пункті за №7 відсутнє будь-яке посилання на них, тобто вони не можуть бути визнані належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Доданий до відзиву на позов від 07.01.2025 відеозапис у сторони позивача викликає сумніви щодо його тотожності з оригіналом (його достовірності), адже існує ймовірність видалення окремих частин відео (у разі усе ж таки здійснення відеозапису) з метою укриття фактів неналежного фіксування виявлених порушень та збирання доказів поліцейськими, зловживань останніх владою та службовими обов`язками. Схема до постанови/протоколу по справі про адміністративне правопорушення від 02.12.2024, що є додатком до оскаржуваної постанови, складена у спосіб, що не передбачений нормами КУпАП, адже підписана не уповноваженою особою - поліцейським Сулеймановим А.А. огли, а зовсім іншим поліцейським - Бабушкіним С.Є., який не має жодного відношення до розгляду справи стосовно ОСОБА_1 , адже чинним законодавством не передбачено колегіального розгляду справи групою поліцейських. Крім того, схема (в частині місця проведення дорожніх робіт та начебто перекриття тротуару) суперечить місцевості (це видно на нетривалому відеозаписі), вона є неповною та неточною. При цьому, згідно наданого відеозапису вбачається, що роботи проводяться невстановленою (третьою) особою саме на газоні, поблизу бордюру, а не на дорозі чи вулиці, та будь-якого перекриття (навіть часткового) руху не допущено, пішоходи ходять по тротуару вільно. Також зазначив, що встановлені у акті порушення взагалі не відображено в оскаржуваній постанові, ряд відомостей в них суперечать один одному. Позовні вимоги ОСОБА_1 просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач старший лейтенант поліції Сулейманов А.А. у суді позовні вимоги не визнав, пояснив, що на місці встановили особу ОСОБА_1 , роз`яснили йому права та склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 140 КУпАП, проти чого він не заперечував.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції надав відзив, який у судовому засіданні підтримав та просив у задоволенні позову відмовити. У відзиві зазначив, що інспектор діяв правомірно в межах діючого законодавства. Зазначене представником позивача твердження з приводу того, що позивач не визнає свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 140 КУпАП, суперечить долученим до постанови доказами, а саме: акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, схеми та відеозапису з портативного відеореєстратора № 472953. Позивач підтвердив власноручним підписом згоду зі схемою від 02.12.2024, яка додається по постанови та містить інформацію щодо місця проведення робіт, а також підтвердив підписом акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 02.12.2024. На підтвердження того, що позивачем не виконувались будь-які роботи з облаштування малої архітектурної споруди, жодна спецтехніка ним не використовувалась, рух частково не перекривався, представником позивача додаються фото відповідного об`єкту та прилеглої території, які є неналежним доказом так як фотокартки не містять жодної інформації, яка б підтверджувала дату, час їх здійснення. Зазначене представником позивача твердження з приводу того, що відповідні роботи могли проводитися юридичною особою та/або на замовлення її уповноважених (посадових чи службових) осіб може підтверджувати лише незаконність проведення вищезазначених робіт і не впливає на притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП, оскільки саме він як фактичний виконавець даних робіт є суб`єктом правопорушення. Крім того позивача притягнуто до відповідальності не за факт проведення робіт, а за невстановлення на місці їх проведення ТЗОДР (тимчасових засобів організації дорожнього руху) у відповідності до вимог ДСТУ 4100-21, 8749-2017, що є порушенням п. 1.5 Правил дорожнього руху України. Зазначені позивачем доводи свідчать про намагання уникнути відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення. Щодо витрат на правову допомогу зазначив, що вони є неспівмірними та завищеними. Крім того, зазначений представником позивача запит на інформацію від 04.12.2024, вартість якого він оцінює в 3000 гривень, стосується надання інформації не лише стосовно матеріалів притягнення позивача до адміністративної відповідальності 02.12.2024, а й матеріалів, які стосуються зовсім інших адміністративних справ (29.11.2024 та 03.12.2024). Стягнення витрат на правову допомогу неможливе без долучення документу, що підтверджує сплату позивачем відповідної суми відшкодування. Матеріали справи не містять детального опису виконаних робіт, а вищевказані дії перелічені лише в договорі. Представником позивача долучено лише договір, що є недостатнім підтвердженням розміру витрат на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлене наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 8 КУпАП визначає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» правила дорожнього руху встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Судом встановлено, що 02.12.2024 року інспектором 1 взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Сулеймановим А.А. відносно позивача ОСОБА_1 складено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА за №3589767, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 02.12.2024 о 14-13 год. в м. Лозова по просп. Перемоги проводив роботи з частковим перекриттям тротуару без попереднього погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції та без належного облаштування місця провадження робіт необхідними ТЗ ОДР, чим порушив ст. 52-3 ЗУ «Про дорожній рух», ДСТУ 8749-2017, ДСТУ 4100:2021, чим порушив п. 1.5 ПДР - Порушення правил, норм і стандартів, шо стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 52-3 Закону України «Про дорожній рух» до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, належать: забезпечення безпеки дорожнього руху; погодження відповідно до вимог цього Закону, інших законодавчих актів проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, залізничних переїздів, комплексів дорожнього сервісу та інших споруд у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг; погодження поданих у встановленому порядку пропозицій стосовно обладнання засобами організації дорожнього руху місць виконання дорожніх робіт, проектів та схем організації дорожнього руху, маршрутів руху пасажирського транспорту, маршрутів організованого руху громадян і місць їх збору, порядку проведення спортивних та інших масових заходів, які можуть створити перешкоди дорожньому руху.

Частиною 3 ст. 140 КУпАП передбачено, що порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Отже, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Суб`єктами цього правопорушення є як громадяни, так і посадові особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю як умислу, так і необережності.

Суд зазначає, що рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області №1790 від 10.09.2024 надано згоду ТОВ «Янтар-2006» на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності - трьох торговельних павільйонів для реалізації продовольчих та промислових товарів за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 1, біля будинку 22.

Відділом містобудування, архітектури та земельних відносин Лозівської міської ради Харківської області 18.10.2024 ТОВ «Янтар-2006» видано паспорт прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності трьох торговельних павільйонів з реалізації продовольчих та промислових товарів з наданням погоджень відповідних утримувачів інженерних мереж, щодо місця розташування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 1, біля будинку 22.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги» складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування. Межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями". Розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається.

Пунктом 1.5 Правил дорожнього руху України визначено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнає, вказує, що згідно оскаржуваної постанови його було притягнуто до адміністративної відповідальності саме як громадянина, а не посадову особу чи суб`єкта господарювання, що ним, як громадянином та фізичною особою, особисто не виконувались будь-які роботи з облаштування малої архітектурної споруди та території навколо неї (будівельні чи дорожні), на автомобільних дорогах, вулицях чи залізничних переїздах (фото відповідного об`єкту та прилеглої території додаються, детально далі за текстом). Громадянин ОСОБА_1 не є уповноваженою особою (представником) організацій, що відповідають за утримання відповідних автомобільної дороги чи вулиці. З огляду на передбачені у п.п.1.10 ПДР значення термінів, що мають безпосереднє відношення до виниклих правовідносин, і фото щодо стану будівництва МАФу та території навколо нього, зауважує, що жодних робіт на частинах автомобільної дороги, вулиці (дороги), у т.ч. тротуарі, не проводилось і не проводиться, вони проводились третіми (невстановленими поліцейським) особами виключно за зовнішнім краєм тротуару (без його часткового перекриття) або на газоні, тобто поза межами територій, що визначено у диспозиції ч. 3 ст. 140 КУпАП. При цьому, небезпеки для руху водіям не було допущено, тротуар був вільний від будівельних матеріалів, сміття та техніки тощо, не було створено загроз безпечному або безперебійному руху транспорту і пішоходів.

У постанові про накладення адміністративного стягнення від 02.12.2024 зазначено про допущення ОСОБА_1 ст. 52-3 ЗУ Про дорожній рух, ДСТУ 8749-2017, ДСТУ 4100:2021, при цьому суті правопорушення відповідно до змісту цих статей, що саме виявив інспектор, не зазначено.

Інспектор вказав лише про проведення ОСОБА_1 робіт з частковим перекриттям тротуару без попереднього погодження з уповноваженим підрозділом НПУ та без належного облаштування місця провадження робіт необхідними ТЗ ОДР. Інспектор не зазначив, відсутність яких саме технічних засобів, призначених для організації та регулювання дорожнього руху (дорожні знаки, інформаційні табло, дорожня розмітка, сигнальні стовпчики, транспортні та пішохідні огородження різних типів, світлофорне обладнання тощо) він виявив з тих, які він вважав необхідними для належного облаштування ділянки.

Інспектор зазначив про допущення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, але не надав докази, акти обстеження ділянки дороги, якими зафіксовано місце, де саме роботи проводилися, які саме роботи з облаштування проводилися, не навів підтвердження, що безпосереднього ОСОБА_1 здійснював роботи або що він повинен був згідно своїх посадових обов`язків, визначених посадовою інструкцією чи статутом підприємства, відповідати за забезпечення проведення таких робіт.

Також інспектором не надано оцінки тому факту, що рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 10.09.2024 надано згоду ТОВ «Янтар-2006» на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності трьох торгівельних павільйонів для реалізації продовольчих та промислових товарів за адресою: м. Лозова Харківської області, мікрорайон 1, біля будинку 22, а також надано паспорт прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності трьох торгівельних павільйонів з реалізації продовольчих та промислових товарів біля будинку № 22 на мікрорайоні 1 у м. Лозова Харківської області.

Позивач вказує, що дій щодо будівництва, реконструкції і ремонту автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів особисто ОСОБА_1 не вчиняв та вказівок іншим особам на їх вчинення не надавав, окремі працівники ТОВ «Янтар-2006», а не позивач особисто, того дня виконували виключно внутрішні роботи з оздоблення МАФу, а вказані роботи дозволу поліції не потребують, тобто вказані особи діяли законно. Під час розгляду справи позивачу не надано можливості реалізувати свої права, зокрема, права на захист та надання доказів.

З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 увесь час мовчить, а невстановлена особа продовжує при поліцейських виконувати роботи на ґрунті (газоні). На відеозаписі не зафіксовано факт вчинення саме ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, зокрема, виконання саме ним дорожніх чи будівельних робіт, а навпаки видно, що якісь роботи на газоні біля бордюру проводить зовсім інша невстановлена особа, яка не залучалась інспектором у якості свідка та не була опитана.

Наведені позивачем доводи відповідачем не спростовані.

Отже, оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Будь-яких доказів, які підтверджують наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 140 КУпАП і які б дозволили суду пересвідчитись у вчиненні ОСОБА_1 порушення пункту 1.5 ПДР України, суду не надано.

Таким чином, беручи до уваги, що відповідно до частини 2 статті 77 КАС України обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд дійшов висновку, що саме ним не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 02.12.2024 особисто проводив роботи з частковим перекриттям тротуару або був відповідальною особою за проведення таких робіт та факт вчинення ним порушення пункту 1.5 ПДР України і частини 3 статті 140 КУпАП, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі -закриттю.

Щодо витрат на професійну правову допомогу суд зазначає таке.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 КАС України одним із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно з частинами першої-сьомої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Приписами ч. 4 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з Договору № 014/2024 про надання правничої допомоги (у всіх судочинствах) від 01.07.2024 та додатку № 1 до Договору, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Зеленським М.С., адвокат на оплатній основі надає клієнту правничу (правову) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 16.02.2025, адвокатом Зеленським М.С. виконані роботи на загальну суму 24000 грн., які сплачені позивачем, що підтверджується квитанцією № 470807 від 16.02.2025.

Враховуючи те, що предметом спору у цій справі є законність та обґрунтованість постанови про накладення штрафу у розмірі 510 грн., суд доходить висновку, про те, що вимога позивача про відшкодування йому витрат з правничої допомоги у розмірі 24000 грн. не відповідає критерію співмірності та розумності таких витрат, а тому зважаючи на обсяг фактично наданих адвокатом послуг (складання позовної заяви, запитів, клопотань, відповіді на відзив, розгляд справи без участі адвоката), суд вважає за необхідне зменшити розмір правничої допомоги, що підлягає стягненню з відповідача до 2000 грн.

Керуючись ст.ст.5, 72, 77, 79, 159, 241-246, 250, 251, 255, 286, 293 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектору 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП у Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Сулейманова Агіл Аріф огли, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, - задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА № 3589767 від 02.12.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 140 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 гривень 00 копійок.

Закрити справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 140 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 484 гривні 48 копійок, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - інспектор 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП у Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Сулейманов Агіл Аріф огли, адреса: м. Харків, вул. Шевченка, 315-А.

Відповідач - Департамент патрульної поліції, адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Суддя Олексій ПОПОВ