Справа № 300/6169/24
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" березня 2025 р. справа № 300/6169/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого дія адвокат Шевченко Наталія Павлівна, звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі, також відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , пенсію за віком з 13.08.2024 наступного дня після досягнення пенсійного віку, з урахуванням до страхового стажу періодів: з 29.10.1981 по 01.03.1982, з 06.12.1985 по 01.04.1986, з 01.10.1995 по 31.12.1995, з 05.01.1999 по 03.07.1999.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
27.08.2024 ГУ ПФУ в Одеській області скористалось правом подання відзиву на позовну заяву, в якому проти позову заперечило. Відповідач звернув увагу, що в розрахунок страхового стажу позивача відсутні підстави зарахувати періоди роботи з 29.10.1981 по 01.03.1983, оскільки запис про підставу внесення інформації про звільнення не придатний для сприйняття змісту, а в наданій архівній довідці за цей період № 01.7-01/50 від 03.02.2021, а ім`я та по батькові зазначено скорочено (лише ініціали); період перебування слухачем підготовчого відділення вищого навчального закладу з 01.12.1985 по 01.04.1986, оскільки не передбачено пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637; період роботи з 01.10.1995 по 31.12.1995 згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 17.05.2024 №1268/06-16, оскільки за цей період ППФ "Руслан" не нараховувало страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; період підприємницької діяльності з 26.04.2000 по 30.06.2001 згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 22.05.2024 №1269/06-16, оскільки відсутня інформація про нарахування страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; період підприємницької діяльності з 01.07.2001 по 31.12.2003 згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 17.05.2024 № 1269/06-16, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (страховий стаж розраховано згідно сплачених страхових внесків у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5). Тому, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
ГУ ПФУ в Івано-Франківській області 02.09.2024 на виконання вимог ухвали суду від 19.08.2024 скерувало суду копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , користуючись наданим Законом правом звернення за призначенням пенсії за місяць до досягнення пенсійного віку (п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, далі - Порядок №22-1), 22.05.2024 звернувся до Калуського сервісного центру Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області з заявою про призначення пенсії за віком.
До заяви про призначення пенсії позивачем було подано повний пакет документів про стаж роботи, а також документи, що посвідчують особу, як це передбачено пунктами 1.1 та 2.1 Порядку № 22-1.
Також, у рішенні вказано, що до страхового стажу позивача не враховано окремі періоди його роботи згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 28.10.1981, а саме:
- період роботи з 29.10.1981 по 01.03.1982, оскільки запис про підставу внесення інформації про звільнення не придатний для сприйняття змісту, в наданій архівній довідці за цей період №01.7-01/50 від 03.02.2021 ім`я та по батькові зазначено скорочено (лише ініціали);
- період перебування слухачем підготовчого відділення вищого навчального закладу з 01.12.1985 по 01.04.1986, оскільки, на переконання відповідача, це не передбачено пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637;
- період роботи з 01.10.1995 по 31.12.1995 згідно довідки ГУ ПФУ в Івано- Франківській області від 17.05.2024 №1268/06-16, оскільки за цей період ППФ "Руслан" не нараховувало страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 28.10.1981, підтверджується (а.с.24-25,51-58):
з 29.10.1981 по 01.03.1983 робота автослюсарем у Калуській автобазі (записи №№1-2);
з 08.05.1983 по 22.06.1985 військова служба (запис здійснений між №2 та №3);
з 09.11.1985 по 05.12.1985 робота в колгоспі ім. Кірова (записи №№3-4);
з 01.12.1985 по 01.04.1986 слухач підготовчого відділення Чернівецького державного університету (записи №№5-6 на с.4-5);
з 29.07.1986 по 05.04.1988 робота водієм у Калуському промкомбінаті (записи за №№1-5 на с.6-7);
з 22.04.1988 по 29.08.1994 робота водієм у Калуському СПТУ №7 (записи №№6-9 на с.6-9);
з 01.09.1994 по 01.06.1996 робота водієм у фірмі "Руслан" (записи №10-11);
з 21.09.1997 по 15.09.1998 отримання допомоги по безробіттю (записи №№12-13);
з 05.01.1999 по 03.07.1999 отримання допомоги по безробіттю (записи №№14-15).
Не погодившись рішенням про відмову в призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон №1058-VI).
Статтею 1 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж - страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Суд зазначає, що у законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Згідно з пунктом "д" статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до пункту "е" статті 3 Закону № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.
Відповідно до Порядку № 637 основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.
Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Згідно із Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція № 58), до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, запис про час навчання у вищих навчальних закладах.
Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції № 58).
Положеннями ст. 53 Закону України "Про вищу освіту" передбачено, що студент (слухач) - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.
Згідно з Положенням про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженим наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 № 161, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.11.1993 за № 173, студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).
Зі змісту наведених норм видно, що навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка.
Під час розгляду справи зі змісту наданих до суду доказів встановлено, що згідно запису №3 до трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 від 28.10.1981 ОСОБА_1 з 09.11.1985 прийнятий на роботу в цех підсобних промислових робочим в колгосп ім. Кірова (наказ №15 від 21.11.1985).
У подальшому, відповідно до запису №4 трудової книжки, позивач 05.12.1985 звільнений з роботи у зв`язку з зарахуванням на навчання (наказ №16 від 09.12.1985).
Надалі, позивач з 01.12.1985 по 01.04.1986 згідно записів №№5-6 на с.4-5 трудової книжки перебував в статусі слухача підготовчого відділення Чернівецького державного університету. Отже, навчання на підготовчому відділенні Чернівецького державного університету проходило з відривом від виробництва.
Згідно з Положенням про підготовче відділення при вищому навчальному закладі, підготовчі відділення, як і підготовчі курси, створюються для загальноосвітньої підготовки для вступу до вищого навчального закладу, навчання на яких дає право вступу до цих навчальних закладів без вступних іспитів.
Навчання на підготовчих відділеннях (курсах) є додатковою послугою навчального закладу, мета якої - підготовка до вступу до навчального закладу.
Оскільки після навчання на підготовчих відділеннях (курсах) особа не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом першого курсу вищого навчального закладу до закінчення чи відрахування.
Суд зазначає, що підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в статті 25 Закону України "Про вищу освіту", а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, нездача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.
Відтак, відповідачем в цьому випадку правомірно не здійснено зарахування до стажу роботи позивача періоду його навчання на підготовчому відділенні Чернівецького державного університету з 01.12.1985 по 01.04.1986.
Враховуючи викладене вище, суд не знаходить підстав вважати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 01.12.1985 по 01.04.1986 на підготовчому відділенні Чернівецького державного університету протиправними, відтак у задоволенні цієї частини позовних вимог належить відмовити.
Стосовно незарахування періоду роботи з 29.10.1981 по 01.03.1983, періоду роботи з 01.10.1995 по 31.12.1995 та періоду отримання допомоги по безробіттю з 05.01.1999 по 03.07.1999, суд виходить з наступного.
Стаття 48 Кодексу законів про працю України визначає, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до положень статті 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладався, як правило, у письмовій формі, а укладення трудового договору оформлялося наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу.
Нормами статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" також встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), встановлено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, серед яких, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637) згідно з пунктом 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, законодавець передбачає єдину підставу для того, щоб вимагати від особи додаткові документи - у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, в інших випадках - орган ПФУ зобов`язаний зарахувати стаж на підставі записів трудової книжки.
Аналогічної правової позиції дотримався Верховний Суд України у своїй постанові від 31 липня 2018 року у справі №348/9/17.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок №58 від 29 липня 1993 року.
Згідно з цією Інструкцією, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (абз.1 п.2.4.); записи виконуються арабськими цифрами (абз.2.п.2.4.); записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (абз.3.п.2.4.); виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження (п.2.9.).
Згідно п. 2.19 Інструкції, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи:
про час служби у складі Збройних Сил України та інших військах, де на тих, які проходять службу, не поширюється законодавство про працю і державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) і дати звільнення із служби;
про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо);
про час навчання у вищих навчальних закладах (включаючи і час роботи в студентських таборах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики) та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі, крім випадків, зазначених у п. 2.16 цієї Інструкції;
про роботу як членів колгоспу - у тому разі, коли чинним законодавством передбачене зарахування цієї роботи в загальний трудовий стаж працівників;
про час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду (п. "е" ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ), у тому числі за перестарілим, який досяг 80-річного віку (згідно з медичним висновком);
безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення.
Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.
Як слідує із записів трудової книжки ОСОБА_1 усі вони виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом українською мовою, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і засвідчені підписом уповноваженої особи та печаткою роботодавця, а тому є такими, що внесені у відповідності до норм чинного законодавства.
Таким чином, оскільки у періоди з 29.10.1981 по 01.03.1982, з 01.10.1995 по 31.12.1995 позивач виконував роботу на підставі трудового договору, з 05.01.1999 по 03.07.1999 отримував допомогу по безробіттю, тому цей стаж підлягає зарахуванню у відповідності до ст. 56 ЗУ "Про пенсійне забезпечення".
Так, весь спірний стаж підтверджується записами №1-2, 5-6, 10-11, 14-15 трудової книжки ОСОБА_1 .
Щодо незарахування періоду роботи позивача з 29.10.1981 по 01.03.1983 до страхового стажу, оскільки запис про підставу внесення інформації про звільнення не придатний для сприйняття змісту, а в наданій архівній довідці за цей період №01.7-01/50 від 03.02.2021 ім`я та по батькові зазначено скорочено (лише ініціали), то суд погоджується з позицією позицією позивача, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами, трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Щодо тверджень відповідача про те, що період з 01.10.1995 по 31.12.1995 не підлягає зарахуванню, оскільки згідно довідки ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 17.05.2024 №1268/06-16, за цей період ППФ "Руслан" не нараховувало страхові внески збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд врахував таке.
Так, як зазначалось вище судом, відповідно до частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсій не страхування", страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Застрахованою особою є фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися в установленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Згідно із статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із статтею 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Невиконання страхувальником обов`язку зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, адже суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту населення.
Верховним Судом у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17 зроблено висновок, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.
За таких обставин, у відповідача були відсутні підстави для неврахування до стажу позивача періоду роботи з 01.10.1995 по 31.12.1995 у ППФ "Руслан" через відсутність даних про сплату страхових внесків, оскільки обов`язок як по сплаті страхових внесків, так і по поданню необхідної звітності, лежить на страхувальнику (роботодавцю).
Крім цього, весь спірний стаж набутий до 01.01.2004, тобто до набрання чинності ЗУ Закону №1058-IV, який ввів поняття страхового стажу, відтак такий стаж мав бути зарахований на підставі ст. 56 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", оскільки набутий він був на підставі трудового договору.
З огляду на проаналізовані норми законодавства, оцінюючи в сукупності встановлені обставини, суд виснував, що відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача періоди з 29.10.1981 по 01.03.1982, з 01.10.1995 по 31.12.1995, з 05.01.1999 по 03.07.1999.
Щодо вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 13.06.2024, суд зазначає, що, обираючи спосіб захисту порушеного права, необхідно зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Суд зазначає, що, зобов`язавши пенсійний орган врахувати до стажу роботи спірні періоди роботи позивача, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.
На підставі викладеного вище, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.
Частиною 2 статті 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 22.05.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Підсумовуючи наведене вище суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, підлягає до часткового задоволення.
Частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 968,96 грн згідно квитанції про сплату № 8529-5165-9524-5670 від 10.08.2024 (а.с.10).
Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області підлягає стягненню частина сплаченого судового збору в розмірі 775,17 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди з 29.10.1981 по 01.03.1982, з 01.10.1995 по 31.12.1995, з 05.01.1999 по 03.07.1999 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 22.05.2024, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Представнику позивача та відповідачу рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107).

Суддя Главач І.А.