Справа № 240/13720/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/13720/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 з не поновлення ОСОБА_1 на військовій службі;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на військовій службі з виплатою усього недоотриманого забезпечення (грошового, речового тощо) за весь час необґрунтованого призупинення служби з 05.10.2018 по дату поновлення на військовій службі.

В обґрунтування позову вказує, що проходив службу у відповідача, а у 2018 році військовою частиною подано повідомлення про самовільне залишення позивачем військової частини, незважаючи на наявність свідоцтва про хворобу та обов`язок військової частини звільнити ОСОБА_1 за станом здоров`я. Відповідно до змісту відповіді Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону від 04.06.2024 повідомлено, що кримінальне провадження №0000168 від 25.06.2020 закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідно до п.144-6 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення. Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу. Однак, на переконання позивача, відповідачем протиправно не поновлено на військовій службі. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 05 серпня 2024 року прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на позовну заяву відповідач надіслав через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС 21.08.2024 (вх. №46817/24 від 22.08.2024). Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що в листі 08.10.2021 слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомир) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, за процесуального керівництва Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України. Відповідач зазначає, що рішення про закриття кримінального провадження може прийматись слідчим лише у формі Постанови та за умови, що в кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру. На переконання відповідача, лист Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону не може вважатись доказом закриття кримінального провадження оскільки єдина форма яка підтверджує факт закриття кримінального провадження з вищезазначених підстав є Постанова слідчого. Більш того з зазначеного листа не можливо з`ясувати процесуальний статус позивача в даному кримінальному проваджені. На переконання відповідача, на підставі зазначеного листа суд не зможе встановити наявність або відсутність обставин, на які посилається Позивач, що обґрунтовують його вимоги. Відповідач не вважає призупинення військової служби необґрунтованими з огляду на таке. В позовній заяві позивач зазначає, що 2018 році військовою частиною подано повідомлення про самовільне залишення позивачем військової частини, незважаючи на наявність свідоцтва про хворобу та обов`язок військової частини звільнити Позивача за станом здоров`я. На переконання позивача, вищезазначеним позивач тільки підтверджує факт самовільного залишення військової частини, оскільки звільнення з військової служби відбувається в порядку встановленому законом, а свідоцтво про хворобу не є документом, що підтверджує таке звільнення. Станом на дату подання цього відзиву відповідний рапорт на звільнення від Позивача не надходив. З цього випливає, що Відповідач був позбавлений можливості звільнити Позивача в порядку встановленому законом з вини Позивача, оскільки останній не звернувся до Відповідача в порядку встановленому законодавством. Позивач не вправі використати абзац 8 частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме стягувати за весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям недоотримане грошового забезпечення та здійснювати недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення оскільки припинення військової служби було обґрунтованим. Більш того підстави для припинення військової служби Позивача не відпали та тривають на момент подання цього Відзиву оскільки до цього часу Позивач не звернувся до Відповідача з відповідним Рапортом та документами, що до нього додаються (які б мали підтверджувати законність підстав на його звільнення) для реалізації свого права на звільнення. Зазначене унеможливлювало для Відповідача надання оцінки законності підстав для звільнення Позивача.

До суду 22.08.2024 надійшло клопотання представника відповідачів про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Відповідь на відзив надійшла до суду 22.08.2024. Заперечуючи викладені у відзиві аргументи відповідача, позивач вказує, що факт закриття кримінального провадження підтверджується відповіддю уповноваженого органу - прокуратури. Позивач намагався отримати копію постанови про закриття КП, проте орган ДБР такої відповіді не надав (додаток - лист). Водночас, для прийняття рішення про поновлення позивача на службі достатньо підтвердження факту закриття кримінального провадження, при цьому подання саме постанови жоден нормативний акт не передбачає. Якщо відповідачу потрібна постанова, нехай сам звернеться до органу ДБР за її отриманням або спростує факт закриття КП якимись своїми доказами. Позивач також зазначає, що питання обгрунтованості призупинення служби напряму залежить від долі кримінального провадження про самовільне залишення військової частини. Якщо таке провадження закрито з п п.1-3 ч.1 ст.284 КПК України чи постановлений виправдувальний вирок, то призупинення служби є автоматично необгрунтованим. Також зазначає, що в разі закриття кримінального провадження чинне законодавство для відновлення призупиненої військової служби не передбачає подання окремого рапорту. На переконання позивача, відповідач мав вчинити такі дії одразу ж після отримання відповідного документу про закриття кримінального провадження, на підставі якого призупинив проходження служби позивачу, в нашому випадку - листа прокуратури. Щодо того, що позивач міг повернутися на службу пояснює, що не міг юридично, тому що служба з ним призупинена, а про прийняте в кримінальному провадженні рішення йому ніхто не повідомляв. До закриття КП відновлення на службі є неможливим, особа перебуває на обліку у ТЦК та СП. За усталеною практикою військових частин, якщо служба призупинена, то ніякі інші кадрові накази відносно військовослужбовця прийматися не можуть до вирішення долі кримінального провадження. По-друге, не міг фізично, тому що внаслідок отриманих поранень є майже сліпим та має інвалідність ІІ групи, за висновком ВЛК потребує супроводу. Позивач у відповіді на відзив також вказує, що відповідач вказує на неприбуття з відрядження 05.10.2018, однак позивач ще 15.03.2018 визнаний непридатним до проходження служби та мав бути звільнений зі служби за висновком ВЛК не пізніше 15.04.2018, а до цього - звільнений від виконання обов`язків (також вказано що потребує супроводжуючого). Тобто відповідач визнає, що позивач був на службі в той час, коли вже півроку як мав бути звільнений. Просить позов задовольнити.

Заперечення на відповідь на відзив надійшли до суду 30.08.2024. Представник відповідача зазначає, що рішення про закриття кримінального провадження може прийматись слідчим лише у формі постанови та за умови, що в кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру. Відповідно до частини 1 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Лист Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону не може вважатись доказом закриття кримінального провадження оскільки єдина форма яка підтверджує факт закриття кримінального провадження з вищезазначених підстав є постанова слідчого. Більш того з зазначеного листа не можливо з`ясувати процесуальний статус позивача в даному кримінальному проваджені. Отже на підставі зазначеного листа суд не зможе встановити наявність або відсутність обставин, на які посилається позивач, що обґрунтовують його вимоги. Станом на дату подання цього заперечення постанова про закриття кримінального провадження в матеріалах справи за № 240/13720/24 відсутня, а лист Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону не може вважатись доказом закриття кримінального провадження оскільки, єдина форма яка підтверджує факт закриття кримінального провадження з вищезазначених підстав є постанова слідчого про, що було обґрунтовано у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що призупинення військової служби позивача є обґрунтованою оскільки останній не звільнився в установленому законом порядку та не прибув до військової частини станом на подання цього заперечення про що детально описано у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача також зазначає, що у відповіді на відзив позивач стверджує, що він, не міг юридично прибути до військової частини, тому що військова служба в нього призупинена, а також позивач задав запитання, щодо невизначеності правового статусу в якому він мав з`явитись. Проте не погоджуючись з відповідачем зазначає, що законодавство чітко врегульовує питання призупинення та відновлення виплати грошового забезпечення, пов`язуючи відповідні дати його призупинення та відновлення з самовільним залишенням військової частини та прибуттям такої особи до військової частини. Так, відповідно до пункту 15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Таким чином, відновлення виплати грошового забезпечення пов`язане з поверненням позивача до військової частини. Щодо належного відповідача, у запереченнях на відповідь на відзив вказує, що відповідно до витягу з наказу відповідача за № 126 від 01.05.2024 облікові документи позивача направили для подальшого обліку та зберігання до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже позивач не перебуває в списках особового складу Військової частини з дати його виключення відповідним наказом. Таким чином оскільки облікові документи направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , належним відповідачем в цій справі який уповноважений виконувати позовні вимоги є останній. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 03.09.2024 постановлено залишити без задоволення клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про розгляд адміністративної справи у порядку загального позовного провадження.

До суду 06.09.2024 надійшло клопотання представника відповідача про витребування доказів.

Суддя своєю ухвалою від 09.09.2024 постановила витребувати у Територіального управління Державного бюро розслідувань постанову про закриття кримінального провадження №0000168 від 25.06.2020.

До суду 17.10.2025, на виконання вимоги ухвали суду від 09.09.2024, надійшли документи.

У період із 17.10.2024 по 30.10.2024, із 06.12.2024 по 25.12.2024 та із 17.02.2025 по 21.02.2025 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Сторонами визнається, що наказом від 18.12.2018 №263, позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину та не з`явився у строк на службу з відрядження 05.10.2018, а із 18.12.2018 йому призупинено нарахування грошового забезпечення.

Наказом командира НОМЕР_2 окремого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону (по особовому складу) від 21 лютого 2019 року №07-РС, старшину ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом "б" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я ) (а.с. 49).

Встановлено, що наказом командувача ДШВ ЗСУ (по особовому складу ) від 26.06.2020 №39-РС (параграф 5 п. 19) старшині ОСОБА_1 призупинено військову службу та дію контракту про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ з 25 червня 2020 року, відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.07.2020 (пункт 3) старшині ОСОБА_1 , колишньому старшому такелажнику такелажного відділення такелажного взводу, який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину 05 жовтня 2018 року та якому призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ наказом командувача ДШВ ЗСУ (по особовому складу ) від 26.06.2020 №39-РС, призупинити строк військової служби, вислугу років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключити зі всіх видів забезпечення з 25 червня 2020 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2024 №126, позивачу із 05.10.2018 призупинено всі види забезпечення та виключено зі всіх списків особового складу військової частини. Підстава: витяг з наказу №39-РС, витяг з ЄРДР від 25.06.2020 (а.с. 50)

З матеріалів справи вбачається, що у відповідь на адвокатський запит, Житомирська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону надала відповідь від 04.06.2024 №62-1759вих.-24 у якій повідомила, що 08.10.2021 слідчим другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань було прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000168 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. Станом на дату надання відповіді, постанова про закриття кримінального провадження № 0000168 до Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону не надходила.

Встановлено, що адвокат Годунов В.С. звернувся, в інтересах ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 із заявою від 10.06.2024 у якій просив, зокрема, поновити ОСОБА_1 на службі та виплатити недоотримане грошове забезпечення за весь час необґрунтованого призупинення служби.

Як зазначає у позові представник позивача, вказані у заяві дії відповідач не вчинив, а тому позивач звертається до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, час та місце виконання обов`язків військової служби врегульовує стаття 24 Закону №2232-ХІІ.

Так, за приписами стаття 24 Закону №2232-ХІІ, в редакції, чинній на дату прийняття наказу №39-РС та №134, початком проходження військової служби вважається:

1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;

2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;

3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;

4)день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Частиною другою стаття 24 Закону №2232-ХІІ визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Згідно з пунктом 1 Положення № 1153/2008 цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Порядок призупинення та продовження військової служби врегульовано нормами пунктків 144-1 - 144-7 Положення №1153/2008.

Відповідно до положень пунктів 144-1, 144.-2 та 144-3 Положення №1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Пунктом 144-6 Положення №1153/2008 визначено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Належними доказами підтверджується, що старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому 08 жовтня 2021 року прийнято постанову про закриття кримінального провадження №0000168 від 25.06.2020 щодо військовослужбовця ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (а.с. 87-88).

Отже, на позивача розповсюджується дія норми п. 144-6 Положення №1153/2008, а тому продовження військової служби та дії контракту здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Пунктом 12 Положення №1153/2008 визначено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до вимог п. 14. Розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 15 вересня 2022 року № 280, зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини.

Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є:

для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця;

для військовослужбовців, військову службу яким було призупинено,- виправдувальний вирок суду (його належним чином завірена копія), що набрав законної сили, постанова органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, наказ відповідного командира (керівника) по особовому складу про продовження військовослужбовцю військової служби та дії контракту.

Таким чином, питання щодо поновлення військової служби у разі зупинення військової служби можливе лише після прибуття військовослужбовця до військової частини.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, позивач не зазначає про таке прибуття до Військової частини НОМЕР_1 , а належними доказами підтверджується, що з письмовими вимогами про поновлення позивача на службі звертався адвокат в його інтересах.

Відтак позивачем не дотримано вимоги, які є передумовою для продовження військової служби та дії контракту, а тому у відповідача не було підстав для продовження позивачу військової служби та дії контракту.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваної бездіяльності на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Натомість, поновлення позивача на військовій службі можливе, за умови дотримання вимог п. 14. Розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 15 вересня 2022 року № 280.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

03.03.25