Справа № 400/14375/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/14375/23

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області, а саме:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12 жовтня 2023 року № 69 про відмову в призначені пенсії за віком позивачу;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності позивача, всього 06 років 11 місяців 29 днів, а саме: з 10 лютого 1996 року по 07 жовтня 1996 року в МСП «Інгул»; з 11 січня 2011 року по 03 квітня 2017 року у ТОВ «Торговий дім «Асса»; період роботи в колгоспі «Україна» всього при обчисленні 00 років 01 місяць 09 днів;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплатити пенсію за віком позивачу, починаючи з 06 жовтня 2023 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року частково задоволено позов, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії від 12 жовтня 2023 року № 69;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області: зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його роботи у 1973-1974 роках в колгоспі «Україна», з 10 лютого 1996 року по 07 жовтня 1996 року в Малому спільному підприємстві «Інгул» та з 11 січня 2011 року по 03 квітня 2017 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Асса»; повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 жовтня 2023 року з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що пенсійним органом у межах спірних правовідносин правомірно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, так як позивач не має необхідної кількості страхованого стажу для призначення спірної пенсії.

При цьому, апелянт зазначає, що страховий стаж позивача на території Російської Федерації, набутий ним у період 11 січня 2011 року по 03 квітня 2017 року, не підлягає зарахуванню до загального трудового стажу позивача, так як Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка передбачала можливість врахування трудового стажу, набутого на території Російської Федерації, під час призначення пенсії в Україні.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що через триваючу військову агресію Російської Федерації проти України апелянт позбавлений можливості витруювати інформацію про призначення/припинення виплати пенсії позивачу на території держави-агресора.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до даних паспорта громадянина України ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, 06 жовтня 2023 року у 63-річному віці позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Між тим, керуючись екстериторіальним принципом призначення пенсії, заява позивача розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке 12 жовтня 2023 року прийняло рішення № 69 про відмову у призначенні пенсії.

У цьому рішенні зазначено, що згідно з наданих документів страховий стаж позивача складає 19 років 03 місяці 28 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. До загального стажу не зараховані періоди роботи:

- з 10 лютого 1996 року по 07 жовтня 1996 року, згідно із записів трудової книжки НОМЕР_1 від 13 листопада 1986 року, оскільки запис завірено печаткою УРСР;

- з 01 вересня 1982 року по 15 липня 1983 року, згідно із дипломом про навчання № НОМЕР_2 від 15 липня 1983 року, оскільки відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.

Крім цього, згідно з розрахунком страхового стажу до страхового стажу позивача не зараховані періоди до 14 червня 1975 року, а також з 27 січня 2003 року по 14 березня 2023 року.

Вважаючи рішення відповідача про відмову йому у призначені пенсії за віком протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

За наслідком з`ясування обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як пенсійним органом не доведено правомірності оскаржуваного рішення, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

В даному випадку, одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода).

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Відповідно до ст. 7 Угоди, при переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.

Статтею 8 Угоди встановлено, що органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхніми центральними органами.

Відповідно до ст. 13 Угоди, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Між тим, постановою від 29 листопада 2022 року № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12 жовтня 2023 року № 69, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком.

Так, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, так як позивач не має достатньої кількості страхового стажу, наявність якого, згідно вимог ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є умовою для призначення відповідної пенсії.

Між тим, згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному випадку, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суд першої інстанції про задоволення позовних вимог, в межах доводів та вимог апеляційної скарги пенсійного органу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, пенсійний орган в апеляційній скарзі зазначає, що страховий стаж позивача на території Російської Федерації, набутий у період 11 січня 2011 року по 03 квітня 2017 року, не підлягає зарахуванню до загального трудового стажу позивача, так як Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка передбачала можливість врахування трудового стажу, набутого на території Російської Федерації, під час призначення пенсії в Україні.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що через триваючу військову агресію Російської Федерації проти України апелянт позбавлений можливості витруювати інформацію про призначення/припинення виплати пенсії позивачу на території держави-агресора.

Між тим, колегія суддів зазначає, що у Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В даному випадку, чинним на час отримання позивачем спірного стажу міжнародним договором - Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року передбачалось, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Крім того, аналізуючи положення вищевикладених норм права, колегія суддів зазначає, що не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (ст. 13 Угоди).

Тобто, положення відповідного міжнародного договору розповсюджується на питання пов`язані із призначенням пенсії, зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що факт виходу України з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року не може позбавляти позивача права на отримання пенсії.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ні ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ні в Угоді від 13 березня 1992 року не передбачено такої умови для виплати пенсії як надання особою документів, що підтверджують припинення виплати пенсії на території, де особа колись проживала.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17 вересня 2024 року (справа № 580/3576/22).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи, достатніх для скасування його рішення, не допущено.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325,329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян