Справа № 460/14767/24
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2025 року м. Рівне №460/14767/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доМлинівського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
про скасування арешту, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Млинівського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить суд скасувати арешт нерухомого майна - будівлі за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача виключити запис №1895051 про обтяження нерухомого майна - будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наявність обтяжень, які застосовані відповідачем перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним на праві приватної власності нерухомим майном та порушує його права, як власника.

Ухвалою від 06.12.2024 позовну заяву залишено без руху для надання можливості позивачу подати до суду позовну заяву оформлену у відповідності до вимог ст.160 КАС України.

Ухвалою від 27.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Відзив відповідачем не подано, а відтак у відповідності до вимог ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 18 жовтня 2006 року, справа №20/230, за позовом Млинівського районного споживчого товариства розірвано договір основних засобів від 5 вересня 2002 року, укладеного між Млинівським районним споживчим товариством та Острожецьким колективним малим приватним підприємством «Інтер`єр» та задоволено вимоги щодо стягнення з Острожецького колективного малого підприємства на користь Млинівського районного споживчого товариства 15000 грн. 00 коп. заборгованості по орендній платі, 3041 грн.00 коп. інфляційних, 221 грн. 93 коп. три проценти річних в сумі 958 грн. 67 коп., 611 грн.58 коп. витрат по держмиту та 98 грн.00 коп. витрат на інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

Відділом державної виконавчої служби Млинівського районного управління юстиції в рамках виконавчого провадження №38779303, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №20/230 від 03.11.2006 було обтяження на все нерухоме майно боржника Острожецького колективного малого приватного підприємства «Інтер`єр».

09.07.2013 начальником відділу Млинівського РВ ДВС ГТУЮ Рівненській області Данилишиним В.О. було відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк для добровільного виконання, однак добровільний виконавчий документ не виконано.

15.07.2013 начальником відділу Млинівського РВ ДВС ГТУЮ Рівненській області Данилишиним В.О. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Направлено запити в реєстраційні органи про наявність у боржника рухомого та нерухомого майна.

23.07.2013 винесено постанову про арешт кошті в боржника та направлено на виконання в ВАТ «Державний ощадний банк України».

Майна, належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено, що підтверджується повідомленням реєстраційної служби Млинівського РУЮ від 17.05.2012, повідомленням Млинівського ВДАІ №9963 від 19.08.2011, повідомленням Млинівської райінспекції Держтехнагляду №1112 від 09.07.2013 та актом державного виконавця від 21.12.2013.

23.12.2013 виконавче провадження повернуто стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках боржника та майна, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог виконавчого документу.

Як вбачається з Інформаційної довідки №392721355, виданої державним реєстратором виконавчого комітету Острожецької сільської ради Дубенського району Рівненської області Комар О.О. за заявою заявника ОСОБА_1 , на належний йому на праві приватної власності об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, об`єкт речових прав - закінчений будівництвом об`єкт, тип об`єкта - будівлі нежитлові, адреса - Рівненська область, Лубенський район, село Острожець, вулиця Центральна, будинок 1 наявне обтяження (запис № 1895051 (спеціальний розділ) про обтяження нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, об`єкт речових прав- закінчений будівництвом об`єкт, тип об`єкта - будівлі нежитлові, адреса- Рівненська область, Лубенський район, село Острожець, вулиця Центральна, будинок 1).

Вказане вище нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , частину якого орендувало Острожецьке колективне мале підприємство «Інтер`єр» (яке є боржником у вищевказаному виконавчому провадженні) з 2009 року належить на праві приватної власності позивачу - ОСОБА_1 згідно договору дарування, серія та номер: 4133, виданого 28.10.2009.

Позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про зняття арешту з належного йому на праві приватної власності майна.

Від відповідача була отримана відповідь від 25.10.2024 № 19872, в якій зазначено, що у відділі відсутня інформація про повне погашення заборгованості по виконавчому документу або рішення суду про скасування або визнання документа таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з цим відсутні підстави для виключення запису про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно Острожецьке колективне мале підприємство «Інтер`єр».

Вважаючи, що накладення арешту державним виконавцем на майно, яке не належало боржнику є протиправним, та суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що порядок примусового виконання рішень визначений Законами України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, що був чинний на момент відкриття та закінчення виконавчого провадження, у якому було накладено арешт на нерухоме майно (далі Закон №606-XIV) та від 02.06.2016 №1404-VІІІ з наступними змінами і доповненнями (далі - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, який діяв на момент прийняття державним виконавцем процесуальних рішень (надалі - Закон України «Про виконавче провадження»), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні визначала стаття 6 Закону № 606-XIV, відповідно до частини першої якої державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно до покладених на державного виконавця обов`язків, передбачених частиною першою статті 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічна норма міститься і в Законі №1404-VІІІ, частиною першою статті 18 якого закріплено обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України № 606-ХІV, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону України № 606-ХІV передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Як зазначалось вище судом, 15.07.2013 начальником відділу Млинівського РВ ДВС ГТУЮ Рівненській області Данилишиним В.О. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Об`єктом обтяження є майно, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Лубенський район, село Острожець, вулиця Центральна, будинок 1, частину якого орендувало Острожецьке колективне мале підприємство «Інтер`єр» (яке є боржником у вищевказаному виконавчому провадженні) з 2009 року належить на праві приватної власності позивачу - ОСОБА_1 згідно договору дарування, серія та номер: 4133, виданого 28.10.2009.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою державного виконавця зняти арешт з нерухомого майна.

Згідно до частин 4 і 5 статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як вбачається з Інформаційної довідки №392721355, виданої державним реєстратором виконавчого комітету Острожецької сільської ради Дубенського району Рівненської області Комар О.О. за заявою заявника ОСОБА_1 , на належний йому на праві приватної власності об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, об`єкт речових прав - закінчений будівництвом об`єкт, тип об`єкта - будівлі нежитлові, адреса - АДРЕСА_1 наявне обтяження (запис № 1895051 (спеціальний розділ) про обтяження нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, об`єкт речових прав- закінчений будівництвом об`єкт, тип об`єкта - будівлі нежитлові, адреса- АДРЕСА_1 ).

Статтею 41 Конституції України, визначено право кожного вільно володіти користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Положенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України визначено поняття права власності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Приписами статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні за відсутності як самої заборгованості, так і виконавчого провадження, в межах якого відбувається примусове стягнення є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Викладені мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).

Також за правилами частин першої, другоїстатті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод№1 від 20.03.1952, закріплено, щокожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Як і поняття «цивільних прав і обов`язків», концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (рішення ЄСПЛ «Броньовський проти Польщі»). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між загальною суспільною потребою та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення «Спорронг та Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 а також рішення «Брумареску проти Румунії»).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, а у випадку позбавлення власності, встановлені обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування (рішення ЄСПЛ у справах: «Максименко та Герасименко проти України» від 16.05.2013, «Андрій Руденко проти України» від 21.12.2010, «Сук проти України» від 10.03.2011, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, «Новоселецький проти України`від 22.02.2005).

Враховуючи викладене, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є скасування арешту нерухомого майна - будівлі за адресою: Рівненська область, Дубенський район, село Острожець, вул.Центральна, будинок 1, накладеного начальником відділу Млинівського РВ ДВС ГТУЮ Рівненській області Данилишиним В.О. 15.07.2013.

В той же час, запис про обтяження зберігається в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у розділі Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і на сьогоднішній день позивач позбавлений можливості отримати рішення державного реєстратора про припинення такого обтяження.

Враховуючи наведене, також слід зобов`язати відповідача виключити запис №1895051 про обтяження нерухомого майна - будівлі за адресою: Рівненська область, Дубенський район, село Острожець, вул.Центральна, будинок 1.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Скасувати арешт нерухомого майна - будівлі за адресою: Рівненська область, Дубенський район, село Острожець, вул.Центральна, будинок 1, накладений начальником відділу Державної виконавчої служби Млинівського районного управління юстиції Данилишиним В.О. 15.07.2013 на підставі постанови про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Зобов`язати Млинівський відділ державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виключити запис №1895051 про обтяження нерухомого майна - будівлі за адресою: Рівненська область, Дубенський район, село Острожець, вул.Центральна, будинок 1.

Стягнути з Млинівського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі сплаченої суми судового збору, а саме 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 03 березня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Млинівський відділ державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Поліщука, буд. 18,смт. Млинів,Дубенський р-н, Рівненська обл.,35100, ЄДРПОУ/РНОКПП 34337386)

Суддя С.А. Борискін