Справа № 320/7832/25
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

04 березня 2025 року м. Київ № 320/7832/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Дудін С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства соціальної політики України, у якому просить суд (орфографія та пунктуація автора збережені):

1) прийняти рішення про відновлення строків позовної давності, якщо вони порушенні. Вважаю, що не може бути строків позовної давності для злочинів з порушення вимог Конституції, вчинених систематично проти громадян владами та тимчасовими посадовими особами від влад. Порушення вимог Конституції та Закону паралельно з особистими збагаченнями загрожують національній безпеці України та не повинні мати строків давності. Це підтверджується витратами часу для дослідження багатьох законів зі змінами в Законі, в порівнянні проміжних та кінцевих текстів з початковими текстами Закону, складності в аналізі відповідей від Мінсоцполітики, незрозумілих дій з заміни чітких вимог Закону на неконкретне вирішення розмірів та правил постановами Кабміну. Довгі часи владні структури та посадові тимчасові особи, які були на заробітках в них, при змінах в Закону «з покращенням», знищували всі права, порушуючи вимоги Конституції (ст. 1, 3, 8, 21, 22, 40, 46, 56, 58, 147) та Закону (ст. 60, 64, 67), в яких сумлінний законодавець спеціальними статтями вказаного Закону попереджав виконавців від порушень. Я звертався до президентів, до депутатів про необхідність подання проблем до КСУ в надії на результат. Надіявся, що КСУ розгляне проблему. Але ряд народних депутатів тільки весною 2024 року подали законопроект №11194 з частковими змінами в Законі, які мають повернути знищені права ліквідаторів. Багато неконституційних змін після позитивних рішень КСУ не були відновлені. Постанови КМУ, які визнавались неправовими, продовжували діяти до сьогодні.

Наприклад, Постанова КМУ від 12 липня 2005 №562 діє до сьогодні, не виконуючи Постанову КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ в Справі №2a-6302/09/2670 від 07.10.2010.

Згідно правового висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі №914/3224/16, закон не пов?язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи.

В юрконсультаціях мене спочатку скерували на подання заяви в Голосіївський районний суд м. Києва, що виявилось неправильно. В жовтні 2024 року постала необхідність рятувати зір на правому оці операцією з відновлення кришталика, який випав, що було складно та довго. Тому прошу врахувати при прийнятті рішень з можливо пропущеними строками.

2). Визнати незаконними, неконституційними та протиправними дії та бездіяльність Мінсоцполітики України за ФАКТАМИ ПОРУШЕНЬ моїх прав, вимог Закону та Конституції України, наведеними в позові та зобов?язати вчинити дії.

2.1) Зобов`язати нарахувати негайно та здійснити виплати на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними діями, моральні втрати за весь період зменшення законних 50 процентних знижок за правом за комунальні послуги, брехні та дій з систематичного знищення моїх прав та довіри до влад і законів в сумі 50 000 грн (п?ятдесят тисяч грн).

2.2). Зобов?язати вчинити негайні зміни до Закону з вилученням фрази «у межах середніх норм споживання, передбачених законом» з п.11 ст. 20 тексту Закону та вилучити згадування «пільг» в зв?язку з цією фразою в інших нормативних актах, інформувати розрахункові структури про зміну (спрощення) формул нарахування пільг ліквідаторам - чорнобильцям 1 та 2 категорії з 01.01.2025 року.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За результатом розгляду матеріалів позовної заяви суд дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За результатом розгляду матеріалів позовної заяви суд дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Частиною першою ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Згідно із частиною першою ст.172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд зауважує, що зазначені правові норми стосовно можливості заявлення позивачем пов`язаних між собою вимог в одному позові направлені на гарантування процесуальної економії в межах судового розгляду, а також на забезпечення єдності судової практики, з огляду на те, що спірні правовідносини, задля вирішення яких позивач звертається до суду, пов`язані між собою єдиними підставами їх виникнення або поданими доказами, внаслідок чого окремий розгляд цих вимог в межах різних проваджень є недоцільним та не сприяє унифікованості національної судової практики.

При цьому, обов`язковою умовою такого об`єднання є спільність підстав виникнення спірних правовідносин або спільність поданих доказів.

Водночас, аналіз заявлених позивачем вимог свідчить про їх непов`язаність між собою через їх виникнення на підставі різних обставин та на підставі різних доказів.

Дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, суд дійшов висновку про те, що підстави позову є різними.

Так, у першому пункті прохальної частини позовної заяви позивач оскаржує дії відповідача щодо невиконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2010 у справі №2a-6302/09/2670.

Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 08.09.2009 у справі №2a-6302/09/2670 визнано незаконним пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2010 у справі №2a-6302/09/2670 скасовано постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 08.09.2009 та відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи протиправність дій Міністерства соціальної політики України, позивач зазначає про зменшення розміру субсидії позивача на сплату комунальних послуг (утримання будинку, постачання гарячої та холодної води, постачання електроенергії, постачання газу, тощо).

Крім того, позивач просить суд зобов`язати відповідача внести зміни до пункту 11 частини першої статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", шляхом вилучення формулювання "у межах середніх норм споживачів, передбачених законом", оскільки таке положення порушує його права як учасника ліквідації наслідків на аварії ЧАЕС.

Тобто, предметом даної позовної заяви є об`єднані вимоги, які мають самостійні обсяги доказування та підтверджуються різними доказами. При цьому, для з`ясування правомірності кожного з окремих оскаржуваних рішень, є необхідним з`ясування значного обсягу різних обставин та передумов прийняття спірних наказів, що вочевидь свідчить про індивідуальний предмет доказування у кожному конкретному випадку.

Вказане свідчить про те, що в основу спірних правовідносин покладено різні підстави їх виникнення, та різні докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Відповідно, різним є і правове регулювання спірних правовідносин.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Кодекс адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів міністерств.

Так, частиною першою статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України (крім рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу), постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; 2) законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною статті 264 КАС України у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов`язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Адміністративна справа щодо оскарження нормативно-правових актів вирішується за правилами загального позовного провадження (частина восьма статті 264 КАС України).

Отже, розгляд заявлених позивачем до Кабінету Міністрів України вимог має бути здійснений у порядку, встановленому ст.264 КАС України.

У той же час, всі інші заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду у загальному порядку, встановленому вимогами ст.257, 260, 262 КАС України.

Таким чином позивачем у позовній заяві заявлено позовні вимоги, які підлягають розгляду за окремим встановленими КАС України процедурами, що також свідчить про порушення правил об`єднання позовних вимог.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

У даному випадку підстави для застосування положень статті 172 КАС України відсутні.

З огляду на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, встановлені КАС України, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

У пункті 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (Заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, N 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51-52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, N 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія A, N 93, сс. 24-25, п. 57).

У пункті 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі Ешингдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, №47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France, №35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Передбачене статтею 169 КАС України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань з метою їх упорядкування, дотримання процесуальної економії та недопущення завантаження процесу ускладненими позовними заяви, вимоги яких мають розглядатися в окремих провадженнях.

Суд зазначає, що повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом надмірного формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин, тобто є необхідним (позитивним) формалізмом, який сприяє належному здійсненню правосуддя. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, оскільки не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду у належному (встановленому законом) порядку.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що належний порядок звернення до суду полягає у необхідності поданні позивачем окремих позовів, які стосуються оскарження дій відповідача та оскарження нормативно-правового акту.

Правовий висновок щодо необхідності повернення позовних заяв у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог викладено Верховним Судом у постановах від 05.03.2019 у справі №917/1377/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80470812), від 27.02.2019 у справі №922/2225/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80308662), від 14.08.2018 у справі №910/3569/188 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 75896052).

Відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Дудін С.О.