Справа № 160/19082/24
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2025-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/19082/24
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2024, (суддя суду першої інстанції Врона О.В.), прийняте в порядку спрощеного провадження в місті Дніпрі, в адміністративній справі №160/19082/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

16.07.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

визнати протиправними та скасувати рішення щодо відмови ОСОБА_1 в переході з пільгової пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника, розрахованої з 50% пенсії за вислугу років, яку отримував чоловік ОСОБА_2 , до його смерті відповідно до приписів Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування:

Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №16 від 09.02.2023 року;

Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №16 від 15.04.2024 року;

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову оформлену листом від 20.06.2024 року зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі період роботи в протитуберкульозному диспансері з 02.01.2007 року по 28.07.2009 року та період догляду за людиною похилого віку з 22.08.2018 по 31.12.2022 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати в подвійному розмірі до страхового стажу роботу в протитуберкульозному диспансері з 02.01.2007 року по 28.07.2009 року, та період догляду за людиною похилого віку з 22.08.2018 року по 31.12.2022 року.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за місцем реєстрації ОСОБА_1 вчинити певні дії, призначити пенсію по втраті годувальника розраховану з 50% пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 з 03.02.2023 року.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення. Після смерті чоловіка позивач по досягненню 60 років звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про переведення її на інший вид пенсії і призначення пенсії в разі втрати годувальника. При розгляді заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та в подальшому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, за наявності всіх необхідних документів, протиправно не зараховано у подвійному розміру до страхового стажу роботу в протитуберкульозному диспансері і відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 23.09.2024 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 частково. Визнав протиправним та скасував рішення щодо відмови ОСОБА_1 в переході з пільгової пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника, розрахованої з 50% пенсії за вислугу років, яку отримував чоловік ОСОБА_2 , до його смерті відповідно до приписів Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №16 від 09.02.2023 року; Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №16 від 15.04.2024 року. Визнав протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову оформлену листом від 20.06.2024 року зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі період роботи в протитуберкульозному диспансері з 02.01.2007 року по 28.07.2009 року та період догляду за людиною похилого віку з 22.08.2018 по 31.12.2022 року. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) зарахувати в подвійному розмірі до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) роботу в протитуберкульозному диспансері з 02.01.2007 року по 28.07.2009 року, та період догляду за людиною похилого віку з 22.08.2018 року по 31.12.2022 року. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 20.05.2024 про призначення пенсії в разі втрати годувальника, розраховану з 50% пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 з 06.02.2023 року, з урахуванням висновків суду у цій справі. В решті позовних вимог - відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не має права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки не має відповідного стажу. Відповідач зазначає, що з 01.01.2004 року приписи ЗУ «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються в частині обчислення стажу для розрахунку розміру пенсії. Так, п. 16 Розділу ХУ «прикінцеві положення» Закону №1058-ІУ встановлено, що положення ЗУ «Про пенсійне забезпечення» застосовується лише в частині визначення права на пенсію за вислугою років. Щодо зарахування стажу по догляду за людиною похилого віку, відповідач зазначає, що за вказаний період суми страхових внесків сплачені в розмірі меншому ніж це встановлено чинним законодавством, відтак вказаний період не підлягає зарахуванню.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2013 р отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 21.11.1981 позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який отримував пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №16 від 02.12.2021 відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Вказане рішення було оскаржено позивачем в суді. Позивач просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести її з пенсії за віком, на пенсію в разі втрати годувальника померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі №160/26062/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Суд виходив з того, що на день смерті ОСОБА_2 вік позивача становив 58 років, отже, вона не досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV, а тому не може вважатися непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника і не набула права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

06.02.2023 по досягненню 60 років позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою і документами про перерахунок пенсії і перехід на інший вид пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №1058-ІV.

09.02.2023 заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яке рішенням №16 відмовило ОСОБА_1 в переведенні на пенсію в разі втрати годувальника.

Головним управлінням Пенсійного фонду було зазначено, що згідно ст. 26 Закону №1058-ІV, починаючи з 01.01.2018 право на пенсію за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності стразового стажу, зокрема: з січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

На дату звернення ОСОБА_1 , досягла віку 60 років. Загальний страховий стаж заявниці складає 26 років 10 місяців 08 днів, що недостатньо для здійснення переходу на пенсію в разі втрати годувальника.

Позивачем було подано скаргу на вказане рішення до Пенсійного фонду України.

Листом №2800-030201-8/25874 від 10.05.2023 Пенсійний фонд України повідомив, що враховуючи у ОСОБА_1 наявність страхового стажу тривалістю 26 років 10 місяців 8 днів , дає право на переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника при досягнення 63 років.

15.01.2024 позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника.

Листом від 16.02.2024 №10197-3772/К-01/8-0400/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило, що згідно зі статтею 36 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революція Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Стаття 37 Закону №1058 передбачає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Згідно з п. 1.7 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

09.04.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення на пенсію в разі втрати годувальника.

За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.04.2024 №16 відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію в разі втрати годувальника.

Головне управління Пенсійного фонду вказало, що згідно ст. 26 Закону №1058 починаючи з 01.01.2018 року право на пенсію за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 30 років.

На дату звернення ОСОБА_1 досягла віку 60 років.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи загальний страховий стаж заявниці складає 26 років 10 місяців 08 днів, що недостатньо для здійснення переходу на пенсію в разі втрати годувальника.

З наданого Головним управлінням Пенсійного фонду розрахунку пенсії позивача форми РС-право вбачається, що період роботи в протитуберкульозному диспансері з 02.01.2007 по 31.07.2009 не був зарахований у подвійному розмірі та не зарахований період з 22.08.2018 по 31.12.2022 коли позивач перебувала на обліку у Довгинцівському управлінні праці та соціального захисту населення і одержувала компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку.

20.05.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила зарахувати до страхового стажу період догляду за особою похилого віку з 22.08.2018 по 31.12.2022 і період роботи молодшою медсестрою у відділенні хворих на туберкульоз з 02.01.2007 по 31.07.2009 та призначити пенсію в разі втрати годувальника.

До заяви позивачем були надані копії довідок соціального захисту населення і туберкульозного диспансеру.

У відповідь Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 20.06.2024 №36050-24662/К-01/8-0400/24 повідомило, що страховий стаж обчислюється територіальним органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (з 01.01.2004), а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу сплата внесків за період з 22.08.2018 -31.12.2022 відсутня. Таким чином, підстави для зарахування даного стажу відсутні.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058).

За період до 01.01.2004 обчислення трудового стажу здійснювалося згідно статтями 56-63 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи до 01.01.2004, є трудова книжка.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058 передбачено, що в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років застосовуються положення закону №1788.

Стаж роботи відповідно до статті 60 Закону №1788 з 01.01.2004 розраховується в подвійному розмірі лише для визначення права на пенсію, а при обчисленні страхового стажу враховується в одинарному розмірі.

Вважаючи рішення Головних управлінь Пенсійного фонду протиправними, такими, що порушують право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, позивач з відповідним позовом звернулася до суду

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на врахування його стажу у подвійному розмірі в силу до статті 60 Закону №1788, також відповідач повинен зарахувати період догляду за особою похилого віку у стаж позивача в подвійному розмірі.

Колегія суддів вирішуючи спір між сторонами виходить із такого.

Стосовно вимог ОСОБА_1 зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі період роботи в протитуберкульозному диспансері з 02.01.2007 року по 28.07.2009 року та період догляду за людиною похилого віку з 22.08.2018 по 31.12.2022 року;

Частиною 1 ст. 10 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон № 1058-IV) передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч.3 ст. 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Частиною 1 ст. 36 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-IV визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

В силу ч.3 ст. Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідачами під час виконання покладених на них функцій.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Під час розгляду справи встановлено і не заперечується відповідачами, що протягом спірного періоду позивач працювала в інфекційному закладі охорони здоров`я.

За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17 та від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, від 27 квітня 2023 року у справі № 160/14078/22, у яких Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зарахування вказаного періоду роботи позивача в інфекційному медичному закладі до стажу роботу у подвійному розмірі.

Щодо періоду з 22.08.2018 по 31.12.2022 , який не зараховано відповідачами, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків, суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки Управління праці та соцііального захисту населення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради №491 від 01.04.2024 ОСОБА_1 перебувала на обліку в ньому з 22.08.2018 по 31.12.2022 і одержувала компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно п. 9 ст. 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 66 Закону України Про пенсійне забезпечення до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу ), на які відповідно до Закону України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Зі змісту ст. 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування випливає, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Відповідно до п. 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №558 від 29.04.2004 (втрата чинності від 25.09.2020, підстава постанова Кабінету Міністрів України №859 від 23.09.2020), непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, котрих обслуговують соціальні служби), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

Суд зазначає, що питання визначення осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а також підстави і порядок нарахування та сплати єдиного внеску передбачені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Порядком нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №178, відповідно до яких визначальним у вирішенні питання права на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є надання соціальних послуг хворій особі похилого віку, яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги.

Таким чином, оскільки позивач отримувала компенсацію як особа, що здійснювала догляд за особою похилого віку, то вона належить до категорії застрахованих осіб, на яких розповсюджується дія Закону України Про пенсійне забезпечення, та підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, як особа яка надавала соціальні послуги.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 24 Закон України № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону № 1058, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено в ч. 1 ст. 20 Закону №1058-IV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, у ч. 10 ст. 20 Закону № 1058-IV вказано, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень ст. 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, за змістом вищенаведених норм обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а, отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.

Вказане узгоджується з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 144/669/17.

З урахуванням вищевикладеного, пенсійний орган дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для зарахування періоду догляду позивачем за людиною похилого віку до стажу у подвійному розмірі.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для зміни або скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 року в адміністративній справі №160/19082/24 залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя Н.П. Баранник