Справа № 240/2348/25
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині

03 березня 2025 року м. Житомир справа № 240/2348/25

категорія 112030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Окис Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 14 жовтня 2024 року №25154-24341/С-02/8-0600/24 та зобов`язання призначити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг з липня 2024 року та виплатити нараховану, але не виплачену житлову субсидію за травень 2023 року, червень 2024 року, вересень 2024 року, а також зобов`язати нарахувати та виплатити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг з травня 2023 року за послуги абонентського обслуговування з водопостачання та водовідведення.

Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску процесуального строку звернення до суду з вимогами виплату нарахованої, але не виплаченої житлової субсидії за травень 2023 року, червень 2024 року, а також з травня 2023 року за послуги абонентського обслуговування з водопостачання та водовідведення

Позивач надала до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що вона неодноразово протягом 2024 року намагалась дізнатись підстави відмови у нарахуванні субсидії на житлово-комунальні послуги. 27 вересня 2024 року звернулася до відповідача з заявою, відповідь на яку отримала лише 14 жовтня 2024 року. Після цього звернулась до Житомирського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги, який наказом від 05 грудня 2024 року призначив адвоката для складання процесуальних документів, пов`язаних з оскаржуваним рішенням.

Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовлено, продовжено строк для усунення визначених в ухвалі суду від 05 лютого 2025 року недоліків на п`ять днів з дати отримання копії даної ухвали.

На виконання вимог ухвали суду, позивач подала заяву про поновлення строку, у якій зазначила, що допустила технічну описку і також заявляє позовні вимоги за серпень 2024 року та до якої долучила талон про прийняття заяви про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 25 листопада 2024 року та доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 05 грудня 2024 року №004-0607503.

Дослідивши матеріали позовної заяви та доводи заяви про поновлення строку звернення до суду, оцінивши докази в їх сукупності, суд зауважує на таке.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною 3 цієї правової норми, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть уважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Дослідивши наведені позивач підстави для поновлення строку звернення до суду та надані на їх підтвердження докази, суд зауважує на таке.

Надані позивачем талон про прийняття заяви про надання безоплатної вторинної правової допомоги та доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги підтверджують отримання позивачем правової допомоги з 25 листопада 2024 року, а відповідно вона має право на поновлення пропущеного строку звернення до суду за шість місяців, які передували такому факту.

Відповідно позивач пропустила строк звернення до суду з вимогами про зобов`язання виплатити нараховану, але не виплачену житлову субсидію за травень 2023 року, а також зобов`язання нарахувати та виплатити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг з травня 2023 року по травень 2024 року за послуги абонентського обслуговування з водопостачання та водовідведення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з вимогами про зобов`язання виплатити нараховану, але не виплачену житлову субсидію за травень 2023 року, а також зобов`язання нарахувати та виплатити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг з травня 2023 року по травень 2024 року за послуги абонентського обслуговування з водопостачання та водовідведення, а підстави, наведені нею у заяві про поновлення цього строку, не є поважними, суд приходить до висновку, що позовна заява у відповідній частині підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду задовольнити частково.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог щодо зобов`язання виплатити нараховану, але не виплачену житлову субсидію за травень 2023 року, а також зобов`язання нарахувати та виплатити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг з травня 2023 року по травень 2024 року за послуги абонентського обслуговування з водопостачання та водовідведення повернути особі, яка її подала.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати її постановлення.

Суддя Т.О. Окис