Справа № 320/33899/24
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року справа №320/33899/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а, ), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області, вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску, рішення про застосування штрафних санкцій:

- від 10.05.2024 №24013/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 1020,00 грн;

- від 10.05.2024 №24011/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 12 580,00 грн;

- від 10.05.2024 №23998/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 5 245 850,38 грн;

- від 10.05.2024 №24002/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 248 804,56 грн;

- від 10.05.2024 №24003/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 437 154,23 грн;

- від 10.05.2024 №24004/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 20 733,71 грн;

- від 10.05.2024 №24007/10-36-24-05/ про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість у сумі 4 667 375,64 грн;

- від 10.05.2024 №24009/10-36-24-05/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість у сумі 257 885,69 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску від 10.05.2024 №Ф-24005/10-36-24-05/ НОМЕР_1 на суму 704 302,73 грн;

- рішення №24006/10-36-24-05/ НОМЕР_1 від 10.05.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 134 897,40 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що перевірка була проведена із процедурними порушеннями, а тому рішення, які були прийняті за її результатами, є протиправними. Зауважив, що причепи, напівпричепи та тягачі, які використовуються позивачем у господарській діяльності, не вважаються вантажними автомобілями, а тому не відносяться до переліку основних засобів подвійного призначення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що транспортні засоби, які позивач використовував у своїй господарській діяльності, є вантажними автомобілями, враховуючи, що характерною ознакою вантажного автомобіля є його призначення для перевезення вантажу. Зауважив, що запасні частини, автодеталі, вузли, агрегати, паливо, олива моторна, автошини не відносяться до витрат підприємця. Відтак, висновки акту перевірки та прийняті на його підставі рішення є законними і скасуванню не підлягають.

Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 14.01.2025, з урахуванням позиції представників сторін, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Головним управлінням ДПС у Київській області в період з 19.02.2024, тривалістю 10 робочих днів (з урахуванням наказу від 01.03.2024 №548-П "Про продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки") проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 31.12.2022 з питань дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За результатами перевірки складено акт №16564/10-36-24-05/ НОМЕР_1 від 15.03.2024, в якому зафіксовані висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства:

- п.187.1 ст.187, п. 198.1, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в частині заниження податкового зобов`язання на загальну суму ПДВ 4 667 375,64 грн. станом на 31.12.2022 року;

- п.167.1 ст.167, п.177.1 ст.177, п.177.2 ст.177, пп. 177.4.6 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 Nє2755-VI (із змінами та доповненнями) (далі -ПК України), пп.1 п.3 розд. IV Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 №859, в частині заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 29 143 613,24 грн. без ПДВ, в тому числі: за 2018 рік в сумі 4 504 032,01 грн., за 2019 рік в сумі 66 242,06 грн., за 2020 рік в сумі 4 946 331,50 грн., за 2021 рік в сумі 10 374 806,47 грн., за 2022 рік в сумі 4 902 305,76 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 5 245 850,38 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2022 на загальну суму 29 143 613,24 грн. ПДВ, в тому числі: за 2018 - в сумі 4 504 032,01 грн., за 2019 - в сумі 66 242,06 г) за 2020 - в сумі 4 946 331,50 грн., за 2021 - в сумі 10 374 806,47 грн., за 2022 - сумі 4 902 305,76 грн., що призвело до заниження військового збору від здійсненої підприємницької діяльності на загальну суму 437 154,23 грн., в т.ч.: за 2018 в сумі 67 560,48 грн., за 2019 в сумі 1 497,60 грн., за 2020 в сумі 74 194,97 грн., за 2021 в сумі 155 622,13 грн., за 2022 в сумі 73 534,59 грн.;

- п.63.3 ст.63 ПК України, до контролюючого органу не подано повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП за перевіряємий період 01.01.2018 по 31.12.2022, а саме 37 об`єктів оподаткування;

- Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів 16.09.2013 року №481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 року №1686/24218, в частині не вірного ведення ФОП ОСОБА_1 в 2019-2022 роках книги обліку доходів і витрат, а саме заповнення графи 9 «сума чистого оподатковуваного доходу»;

- п.121.1 ст.121 ПК України ФОП ОСОБА_1 не забезпечено зберігання первинних документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених ст.44 ПКУ строків їх зберігання, не надано контролюючому органу оригінали документів.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, позивачем подавались заперечення від 17.04.2024 року №17/04/24 на акт перевірки №16564/10-36-24-05/ НОМЕР_1 від 15.03.2024, на які надійшла відповідь від Головного управління ДПС у Київській області від 06.05.2024 за №4743/12/10-36-24-05 про залишення висновків акту без змін.

За результатами перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області були прийняті податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску:

- від 10.05.2024 №24013/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 1020,00 грн.;

- від 10.05.2024 №24011/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 12 580,00 грн.;

- від 10.05.2024 № 23998/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про збільшення сум грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 5 24 850,38 грн.;

- від 10.05.2024 № 24002/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 248 804,56 грн;

- від 10.05.2024 № 24003/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про збільшення сум грошового зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 437 154,23 грн.;

- від 10.05.2024 №24004/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 20 733,71 грн;

- від 10.05.2024 №24009/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість в сумі 257 885,69 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску від 10.05.2024 № Ф-24005/10-36-24-05/ НОМЕР_1 на суму 704 302,73 грн.;

- рішення №24006/10-36-24-05/ НОМЕР_1 від 10.05.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 134 897,40 грн.

Незгода позивача із прийнятими рішеннями зумовила його звернення до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі-ПК України).

Відповідно до підпунктів 19-1.1.4, 19-1.1.14 пункту 19-1 статті 19 ПК України контролюючі органи виконують, зокрема, такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій та інші.

З метою реалізації своїх функцій, згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Так, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що в порушення вимог абз.5 п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, перевірку було проведено не за його місцезнаходженням, а в приміщенні Головного управління ДПС у Київській області.

Дослідивши наявні в матеріалах докази, суд вважає вказані доводи позивача необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до змісту наказу на проведення перевірки №309-п від 07.02.2024, наказу про продовження строків проведення перевірки №548-п від 01.03.2024, направлення на проведення перевірки від 16.02.2024, вступної частини акту від 15.03.2024, запитів про надання документів, на яких міститься особистий підпис позивача, документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 була проведена за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Про вказане свідчить також зміст заперечень щодо висновків акту документальної перевірки від 17.04.2024 № 17/04/24, в яких позивач зазначає про проведення планової виїзної перевірки за адресою здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_2 .

Таким чином, доводи позивача про порушення контролюючим органом процедури проведення перевірки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем було порушено строк інформування позивача про проведення перевірки не менше ніж за 10 днів до початку проведення такої перевірки. Так, копію наказу від 07.02.2024 №309-11 про проведення перевірки, повідомлення про проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 фактично отримано 20.02.2024, тобто менше ніж за 10 календарних днів до дня початку проведення планової перевірки (дата початку згідно

наказу 19.02.2024).

Як свідчать матеріали справи, Головним управлінням ДПС у Київській області було направлено на податкову адресу позивача ( АДРЕСА_3 ) наказ від 07 лютого 2024 року № 309 - п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )» та повідомлення від 08.02.2024 № 55/10-36-24-06.

Вищезазначені документи були направлені 08.02.2024, про що свідчать долучені до матеріалів справи докази.

З наказу від 07 лютого 2024 року № 309 - п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 )» вбачається, що перевірка має розпочатися 19.02.2024, таким чином, відповідачем було направлено наказ та повідомлення за 10 календарних днів, як передбачено ПК України.

Відповідно до пп.69.35 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України документальні планові перевірки платників податків, які здійснюють діяльність у сфері виробництва та/або реалізації підакцизної продукції, організації та проведення азартних ігор в Україні (гральний бізнес), та платників податків, які надають фінансові, платіжні послуги, можуть розпочинатися не раніше ніж через 30 календарних днів, наступних за датою оприлюднення оновленого плану-графіка, за умови надіслання (вручення) таким платникам (їх представникам) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення документальної планової перевірки у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної планової перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення

такої перевірки.

Відповідно до пункту 42.2 статті 43 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані з адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному представнику.

Крім того, Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.05.2022 (справа №810/3116/18) зазначено, що відповідно до пункту 42.2. статті 42 Податкового кодексу України; документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.

Верховний Суд звернув увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього.

Суд звертає увагу, що вказаною вище нормою встановлено обов`язок надіслати на податкову адресу повідомлення та наказу про проведення перевірки за 10 календарних днів, а не вручити вказані документи.

З матеріалів справи вбачається, а позивачем не заперечується, що контролюючий орган направив повідомлення та наказ за 10 календарних днів до початку перевірки.

Таким чином, доводи позивача про його невчасне інформування про проведення перевірки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

До того ж, позивач вважає, що контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення із пропущенням строку, визначеного п. 86.8 ст. 86 ПК України.

Дослідженими судом доказами встановлено, що вказані доводи позивача є необґрунтованими та спростовуються нормами діючого законодавства.

Позивачем було подано заперечення від 17.04.2024 № 17/04/24 на акт перевірки № 16564/10-36-24-05/, за результатами розгляду яких надано відповідь про результати розгляду заперечень від 06.05.2024 № 4743/12/10-36-24-05 та 10.05.2024 винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач вважає, що вони мали бути винесені 09.05.2024 року, тобто на третій день після розгляду заперечень.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86 ПК України повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акту перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу.

За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акту перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.

Згідно з п. 86.7 у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Відповідно до п. 86.7.5 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу на підставі висновку комісії контролюючого органу з питань розгляду заперечень протягом п`яти робочих днів, наступних за днем прийняття такого висновку комісією і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків, у порядку, визначеному підпунктом 86.7.1 цього пункту.

Таким чином, відповідно до вказаної статті у контролюючого органу є 5 робочих днів після розгляду заперечень на прийняття податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи, що відповідь про результати розгляду заперечень була надана відповідачем 06.05.2024 за №4743/12/10-36-24-05, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті 10.05.2024, відповідачем дотримано строк прийняття податкових повідомлень-рішень.

Позивач зазначає про протиправність проведення перевірки та прийнятих за її результатами рішень, оскільки під час перевірки діяв мораторій стосовно нарахування, обчислення, сплати єдиного внеску.

Суд вважає вказані висновки позивача необґрунтованими з огляду на наступне.

Закон України «Про внесення змін до Податкового Кодексу України та інших законів України щодо скасування мораторію на проведення податкових перевірок» від 09.11.2023 №3453-ІХ внесено зміни до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме:

1)в абзаці першому пункту 9-23 слова і цифри «до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ» замінити словами і цифрами «до 01 грудня 2023 року».

2) доповнити пунктом 9-25 такого змісту:

« З 1 грудня 2023 року до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, документальні перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску проводяться з урахування особливостей, визначених пунктом 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення Податкового кодексу України".

Відповідно до пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України зазначено установити, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану з Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Згідно п.п. 69.35-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України зазначено установити, що з 1 грудня 2023 року по 31 грудня 2024 року включно до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на 2023 та 2024 роки можуть бути включені

виключно:

1) платники податків, які здійснюють/здійснювали діяльність у сфері виробництва та/або реалізації підакцизної продукції;

2) платники податків, які здійснюють/здійснювали діяльність у сфері організації та проведення азартних ігор в Україні (гральний бізнес);

3) платники податків, які надають/надавали фінансові, платіжні послуги;

4) нерезиденти, які здійснюють/здійснювали в Україні діяльність через відокремлені підрозділи, у тому числі постійні представництва, та/або відокремлені підрозділи, у тому числі постійні представництва нерезидента, які відповідають хоча б одному з таких критеріїв: рівень зростання податку на прибуток на 50 і більше відсотків менший, ніж рівень зростання доходів платника податків; декларування нарахованої заробітної плати за відсутності декларування об`єкта оподаткування податком на прибуток або декларування доходу, звільненого від оподаткування відповідно до міжнародного договору України;

5) інші платники податків, які на основі показників, сформованих за підсумками 2021 календарного року, відповідають хоча б одному з таких критеріїв: рівень сплати податку на прибуток на 50 і більше відсотків менший, ніж рівень сплати податку у відповідній галузі. Цей критерій не поширюється на платників єдиного податку; рівень сплати податку на додану вартість на 50 і більше відсотків менший, ніж рівень сплати податку у відповідній галузі. Цей критерій не поширюється на платників податків у яких операції з вивезення товарів за межі митної території України становлять 25 і більше відсотків загального обсягу постачання та одночасно рівень сплати податку на прибуток становить не менше 50 відсотків рівня сплати податку на прибуток у відповідній галузі;

6) дебіторська заборгованість перевищує кредиторську заборгованість більше ніж у два рази;

7) загальна сума витрат, відображених у податковій декларації про майновий стан і доходи становить 75 або більше відсотків суми загального річного доходу, задекларованого у такій декларації, за умови що сума загального річного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності, становить 10 мільйонів гривень і більше;

8) нарахування та/або виплата податковим агентом - юридичного особою доходів у вигляді заробітної плати в розмірі менше середньої заробітної плати у відповідній галузі у відповідному регіоні (за основним місцем обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику).

При формуванні плану-графіка проведення документальних планових перевірок на 2024 рік враховуються показники позитивної динаміки:

-рівнів сплати податку на прибуток та податку на додану вартість по відповідній галузі за дев`ять місяців 2023 року. Після настання граничних строків для подання річної звітності враховуються показники за 2023 рік. У разі якщо податковим (звітним) періодом для податку прибуток платника податків є календарний рік, враховуються показники за попередній рік;

-рівнів нарахування та/або виплати податковим агентом - юридичною особою доходів у вигляді заробітної плати за дев`ять місяців 2023 року. Після настання граничних строків для подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за четвертий квартал 2023 року враховуються показники за чотири квартали 2023 року.

При цьому формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок та внесення змін до нього здійснюються без урахування вимог, передбачених пунктом 77.2 статті 77 цього Кодексу.

Внесення змін до плану-графіка може здійснюватися щомісячно з урахуванням обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), наявності/відсутності безпечних умов для проведення перевірок, визначених підпунктом 69.2 цього пункту, та з урахуванням вимог, встановлених цим підпунктом.

Оновлений план-графік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше останнього числа місяця, в якому було затверджено такий оновлений план-графік.

Документальна перевірка платника податків, який був включений до оновленого плану-графіка проведення документальних планових перевірок на поточний рік відповідно до підпунктів 4 і 5 цього підпункту, може бути розпочата не раніше ніж через два місяці з дня оприлюднення оновленого плану-графіка.

Документальні планові перевірки платників податків, які здійснюють/здійснювали діяльність у сфері виробництва та/або реалізації підакцизної продукції, організації та проведення азартних ігор в Україні (гральний бізнес), та платників податків, що надають фінансові, платіжні послуги, можуть розпочинатися не раніше ніж через 30 календарних днів, наступних за датою оприлюднення оновленого плану-графіка, за умови надіслання (вручення) таким платникам (їх представникам) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної планової перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Як встановлено судом під час розгляду справи, з наказу «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » від 07 лютого 2024 року № 309-п вбачається, що перевірка проводилася з урахуванням норм, які визначені пунктом 9-25 до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та п.п. 69.35-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

Отже, твердження позивача про протиправність проведення перевірки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність з надання транспортних послуг з перевезення легкових автомобілів транспортними засобами спеціалізованого призначення (автовози), а саме тягачі та напівпричепи, які мають спеціальне гідравлічне підйомне обладнання. Вказаний вид діяльності підтверджується і матеріалами перевірки.

Позивач вважає, що причепи, напівпричепи та тягачі, які використовуються ним у господарській діяльності, у розумінні норм діючого законодавства України, не вважаються вантажними автомобілями, тому вони не відносяться до переліку основних засобів подвійного призначення.

Суд вважає вказані доводи позивача необґрунтованими з огляду на наступне.

Порядок застосування статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.п.177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України викладено у постановах Верховного Суду від 4 березня 2021 року у справі №500/2170/19, від 3 червня 2021 року у справі № 540/1969/19, від 24 лютого 2023 у справі №160/9839/19, де зазначено, що «Згідно з визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобілем вантажним є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Таким чином, основною ознакою вантажного автомобіля, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів.

Відповідно до норм Закону України «Про автомобільний транспорт» напівпричіп - це причіп, вісь (осі) якого розміщена позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження), і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Згідно з визначенням поняття «сідельний тягач», наведеним у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Отже, сідельний тягач у поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та є транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак відноситься до категорії вантажних автомобілів. Водночас, автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 04 березня 2021 року у справі № 500/2170/19, від 11 травня 2023 року у справі № 400/1580/19, від 19 листопада 2024 року по справі №600/1113/20-а.

Відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України в редакції, чинній з 1 січня 2017 року, не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

Підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України до основних засобів подвійного призначення віднесено земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі.

Тобто, для правильного застосування норми підпункту 177.4.5 пункту 177.4 ст. 177 ПК України у даній справі необхідно вважати, що транспортні засоби, які позивач використовував у своїй господарській діяльності, є вантажними автомобілями, враховуючи, що характерною ознакою вантажного автомобіля є його призначення для перевезення вантажу, в т.ч і певного виду вантажу.

Отже, твердження позивача про те, що причепи (напівпричепи, які використовував позивач) не відносяться до вантажних автомобілів, не відповідає вимогам чинного законодавства та наведеної практики Верховного Суду.

При цьому, посилання позивача на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 320/1270/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року, яким підтверджено включення ФОП ОСОБА_1 до складу документально підтверджених витрат суму витрат на придбання запчастин та проведення ремонту тягачів і напівпричепів, суд не приймає до уваги, оскільки предметом розгляду у даній справі є інші оскаржувані рішення.

Крім того, як свідчать пояснення представника відповідача, надані у судовому засіданні 14.01.2025 року, дійсно, до 2019 року практика Верховного Суду була на користь позивача, тобто причепи, напівпричепи та сідельні тягачі не вважались вантажними автомобілями, тому не відносились до переліку основних засобів подвійного призначення.

Незважаючи на вказане, позивач вважає, що правомірно включав до складу документально підтверджених витрат суми витрат на придбання запчастини та ремонт тягачів та напівпричепів.

Суд звертає увагу, що правомірність включення витрат на запчастини та ремонт основних засобів подвійного призначення викладено у постанові Верховного Суду від 08.05.2024 справа № 400/1267/19, від 3 лютого 2022 рок у справі №280/2750/19, від 15 червня 2022 року у справі №520/9743/19, де зазначено, що «Згідно з підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 1 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що витрати фізичних осіб-підприємців на придбання запасних частин для ремонту вантажного автомобіля (тобто основними засобами подвійного призначення), а також вартість ремонту не відносяться до витрат підприємця».

Крім того, питання включення до складу витрат фізичної особи-підприємця було предметом розгляду наступних справ:

1) щодо послуг з ремонту вантажних автомобілів, причепів (напівпричепів) та шиномонтажу, придбання запчастин, рідин, шин було предметом судового оскарження у справі № 160/9839/19, де 24 лютого 2023 року Верховним Судом зазначено, що «в порушення п. 177.2, п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПКУ ФОП за 2018 рік було безпідставно включено до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу витрати, на утримання основних засобів подвійного призначення (послуги з ремонту вантажних автомобілів, причепів(напівпричепів) та шиномонтажу, придбання запчастин, рідин, шин), на загальну суму 4 568 121,55 грн.».

У постанові вказано, що до витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на їх утримання, технічне обслуговування і ремонт основних засобів (придбання та встановлення шин на вантажні автомобілі) було предметом судового розгляду у справі №460/4692/19, де 28 грудня 2022 року Верховним Судом підтримано позицію контролюючого органу, що дані витрати технічне обслуговування і ремонт основних засобів (придбання та встановлення шин на вантажні автомобілі) не можуть включатися до складу витрат фізичної особи підприємця, оскільки направлені на утримання основних засобів подвійного призначення (вантажних автомобілів).

Згідно постанови Верховного Суду від 11 квітня 2022 року справа № 280/4797/19 «під час віднесення до складу витрат, витрат пов`язаних із обслуговуванням сідельних тягачів та напівпричепів (дизельне пальне, запчастини), платником податку не було враховано те, що відповідно до пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, зокрема до таких засобів відносяться легкові та вантажні автомобілі».

З огляду на вищевикладене, загальна позиція Верховного Суду полягає в тому, що запасні частини, автодеталі, вузли, агрегати, паливо дизельне, олива моторна, автошини не відносяться до витрат підприємця.

Позивач зазначає, що ним було надано всі первинні документи, які підтверджують правомірність формування витрат та списання товарно-матеріальних цінностей.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає доводи позивача необґрунтованими і зазначає, що при вирішенні даного питання необхідно враховувати висновок Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у справі № 160/2155/20, відповідно до якого «згідно з вимогами Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 2 жовтня 2015 року №859, у графі 5 Додатка Ф4 у складі витрат зазначається вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, тоді як у графі 7 - інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг. Слід зазначити, що форма додатка Ф4 передбачає, що при зазначенні як відповідних сум доходу, так і витрат має бути вказаний відповідний вид економічної діяльності, за здійснення якого одержано дохід. Така вимога кореспондує з положеннями статті 177 ПК України, яка вказує на те, що до складу витрат у звітному включаються лише документально підтверджені витрати, пов`язані з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарської діяльності».

Верховний Суд у постанові від 9 липня 2020 року у справі № 440/3973/18 презюмував, що відповідно до положень пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України право підприємця на включення витрат до витрат звітного періоду виникає, коли вони відповідають таким вимогам: документально підтверджені належним чином оформленими первинними документами; пов`язання із господарською діяльністю підприємця; безпосередньо пов`язані із отриманням доходів; мають бути фактично сплачені; товари мають бути поставлені, а послуги отримані.

Про те, що прямі матеріальні витрати (пов`язані із отриманим доходом) можуть бути обліковані фізичною особою-підприємцем виключно після того, як буде отримано дохід від реалізації готової продукції, товарів, робіт послуг зазначив Верховний Суд в постановах від 02.07.2020 у справах № 809/381/17, №560/389/19, від 15.04.2021 у справі № 803/1766/16.

Проте, як свідчать матеріали справи, ФОП ОСОБА_1 до перевірки не було надано документального підтвердження щодо використання у підприємницькій діяльності, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів придбаних автозапчастин у 2020 році на суму 1363479,76 грн., у 2021 році на суму 2053608,31 грн., у 2022 році на суму 3286343,64 грн., а саме: актів списання/встановлення автозапчастин із зазначенням марки, моделі автотранспорту, конкретної дати встановлення запчастин.

Позивач зазначає, що контролюючим органом були використані Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998р. за №43 (далі - Норми №43), які не підлягають застосуванню у даних правовідносинах та використано невірні показники наданих транспортних послуг.

Суд не погоджується із такими висновками позивача, з огляду на наступне.

Для провадження вказаного виду господарської діяльності позивач має власні та орендовані транспортні засоби, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Щодо списання паливно-мастильних матеріалів, то вказане списання повинно здійснюватися із урахуванням даних про пробіг транспортних засобів визначених на підставі подорожнього або маршрутного листа та Норм №43 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ (далі - підприємств) в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

Нормування витрат палива - це встановлення допустимої міри його споживания в певних умовах експлуатації автомобілів, для чого застосовуються базові лінійні норми, встановлені по моделях (модифікаціях) автомобілів, та система нормативів і коригуючих коефіцієнтів, які дозволяють враховувати виконану транспортну роботу, кліматичні, дорожні,

та інші умови експлуатації.

Нормування витрат моторних олив та мастил здійснюється пропорційно до витрат палива згідно з встановленими нормативами.

Суд зазначає, що витрати палива повинні бути підтверджені первинними документами, які б давали змогу упевнитись у тому, що до складу втрат платником податків не включаються понаднормові витрати паливно-мастильних матеріалів.

Для списання паливно-мастильних матеріалів важливо, щоб саме первинний документ містив усі необхідні дані, що характеризують господарську операцію, роботу автомобіля та витрату ним паливно-мастильних матеріалів (Постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року по справі № 802/1464/17-а).

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем до матеріалів справи не було надано первинних документів, в яких було б належним чином відображено обсяги витрачених паливно-мастильних матеріалів, операції по яким такі паливно-мастильні матеріали витрачені, а також не надано первинних документів, якими б підтверджувались обсяги наданих послуг відповідно до кількості придбаних паливно-мастильних матеріалів.

Відтак, суд вважає, що позивачем неправомірно віднесено до складу валових витрат придбане та невикористане паливо у розмірі 16 156 937,34 грн без ПДВ, в т.ч. у 2018 році на суму 3 311 001,6 грн, у 2019 році на суму 4182058,72 грн, у 2020 році на суму 3582851,74 грн, у 2021 році на суму 3465063,16 грн, у 2022 році на суму 1615962,12 грн.

Обґрунтовуючи протиправність висновків акту перевірки та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, позивач вказав, що помилково зазначив про те, що витрати на відрядження у 2021 році складають 3 156 385 грн, оскільки до рядка «добові на відрядження» загального реєстру витрат помилково було вписано 4 800 000,00 грн, яка фактично є витратами за послуги оренди транспортних засобів, що використовуються ФОП ОСОБА_1 по взаємовідносинах із ТОВ «АК-Експедиція».

Суд вважає вказані твердження позивача необґрунтованими і зазначає наступне.

Головним управлінням ДПС у Київській області було вручено ФОП ОСОБА_1 20.02.2024 запит про надання документів № 9447/6/10-36-24-05 від 16.02.2024, в якому відповідач просив надати «детальну інформацію (розшифровки), щодо сум віднесених до складу інших витрат в податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 pоки.

У відповідь на запит ФОП ОСОБА_1 надано пояснення від 20.02.2024 № 20/02/24 разом із розшифровкою інших витрат, відповідно до якої до складу валових витрат віднесені витрати на відрядження працівників на загальну суму 26102433,46 грн., в т.ч. у 2018 році на суму 3865550,00 грн., у 2019 році на суму 1407800,00 грн., у 2020 році на суму 1122298,46 грн., у 2021 році на суму 7956385,00 грн., у 2022 році на суму 11750400,00 грн., проте відповідно до наданих під час перевірки наказів на відрядження, кошторису витрат на відрядження та звітів про відрядження сума понесених витрат на відрядження працівників у 2018 році склала 2914950,00 грн., різниця становить 950600,00 грн., у 2021 році склала 3100250,00 грн., різниця становить 4856135 грн.

Тобто, позивачем самостійно було надано документи, які визначають розмір витрат на відрядження, що використанні ГУ ДПС при проведені перевірки.

Відповідно до пп. 83.1.6 п.83. 1 ст. 83 ПК України матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок також є інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Під час проведення перевірки контролюючий орган може запитувати інформацію щодо порядку, сум, складу витрат, які включають до податкової декларації і у відповідності до п.п. 83.1.6 п. 83.1 ст. 83 ПК України така інформація може слугувати підставою для висновків під час проведення перевірки.

Суд звертає увагу, що позивачем до позовної заяви було подано банківську виписку за 2021 рік, з якої вбачається, що у 2021 році позивачем не здійснювалось перерахування коштів на адресі ТОВ «АК-Експедиція» у сумі 4 800 000 грн.

Таким чином, матеріали справи не містять документального підтвердження того, що позивачем було допущено похибку.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності врегульований статтею 44 Податкового кодексу України.

Згідно вимог пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (пункт 85.4 статті 85).

Отже, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем п. 121.1 ст. 121 ПК України, в зв`язку із незабезпеченням ФОП зберігання первинних документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених ст. 44 ПК України строків їх зберігання, а також ненаданням контролюючому органу оригіналів документів. Зокрема, відповідачем зазначено, що до перевірки не було надано акти встановлення автозапчастин за 2021, 2022 рік.

Під час розгляду справи судом встановлено, що до заперечень на акт перевірки позивачем надавались акти встановлення на автовоз-тягач деталей і вузлів та заміну складових частин.

Проте, відповідачем вказані акти не були прийняті до уваги, в зв`язку із відсутністю в них інформації про те, яким чином здійснювалось встановлення запчастин (власними силами чи сторонньою організацією), не вказано дати встановлення запчастин, а також не підписані особою, яка здійснювала їх встановлення.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджено надання позивачем первинних документів, необхідних для обчислення і сплати податків та зборів.

З урахуванням встановлених обставин, доводи податкового органу щодо завищення позивачем понесених витрат і, відповідно, заниження податку на доходи з фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору за період, що перевірявся, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому суд погоджується з висновками податкового органу про правомірність збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за зазначеними вище платежами, а відтак і про обґрунтованість оскаржуваної вимоги про сплату боргу.

Щодо протиправності застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафу (фінансових) санкції згідно рішень про застосування штрафних санкцій від 10.05.2024 року №24013/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , № 24011/10-36-24-05/ НОМЕР_1 суд зазначає наступне.

Так, податковий орган встановив неподання позивачем повідомлень про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність за формою 20-ОПП, а саме - 37 об`єктів оподаткування.

Пунктом 117.1 ст.117 ПК України визначено, що неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.

Згідно з пунктом 63.3. статті 63 ПК України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (далі- Порядок №1588).

У пункті 22.1. статті 22 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Пунктами 8.1 та 8.2 Порядку №1588 передбачено, що платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом (форма 20-ОПП).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 8.4 Порядку №1588, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Згідно підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. Відповідальність за неподання у строки та у випадках, передбачених ПК України, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим передбачена пунктом 117.1 статті 117 ПК України.

Аналізуючи наведені норми суд зазначає, що ПК України визначено те, що може бути віднесено до об`єктів оподаткування (майно, товари, обороти з реалізації, операції з постачання товарів (робіт/послуг) та інші об`єкти, за наявності яких у платника податків (придбання та/або створення) виникає обов`язок зі сплати податків, та про які він зобов`язаний повідомляти контролюючий орган.

Разом з тим, норми ПК України не встановлюють строки подання повідомлення за формою №20-ОПП, що в свою чергу виключає одну з необхідних складових для притягнення особи до відповідальності згідно пунктом 117.1 статті 117 ПК України.

Посилання відповідача на строки, встановлені наказом Мінфіну «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів» №1588 від 09 грудня 2011 року є помилковим, оскільки санкція статті 117 ПК України передбачає відповідальність за порушення строків, встановлених виключно кодексом.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 8.4. Наказу №1588, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Тобто, в наказі №1588 є строки виключно повідомлення про об`єкт оподаткування (яких в Податковому кодексі України не міститься) за формою 20-ОПП, однак повідомлення про об`єкт оподаткування не є тотожним заяві про взяття на облік. Отже, неповідомлення про об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП не є підставою для відповідальності згідно пунктом 117.1 статті 117 ПК України.

Правову позицію аналогічного змісту викладено у постановах Верховного Суду від 10 травня 2023 року по справі №140/4362/21 та від 21 квітня 2022 року у справі №580/814/20.

Таким чином, суд вважає, що висновки ГУ ДПС у Київській області про притягнення позивача до відповідальності за пунктом 117.1 статті 117 ПК України за неподання повідомлень за формою №20-ОПП є необґрунтованими, у зв`язку з чим податкові повідомлення-рішення від 10.05.2024 року №24013/10-36-24-05/, № 24011/10-36-24-05/, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проте, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, оцінюючи докази, які є у справі, в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно ч.3 ст 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі у розмірі 15140,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 511 від 08.07.2024 року.

В зв`язку із частковим задоволенням позову, на користь позивача необхідно стягнути суму судового збору у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) задовольнити частково;

Визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій:

- від 10.05.2024 №24013/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 1020,00 грн;

- від 10.05.2024 №24011/10-36-24-05/ НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 12 580,00 грн;

В іншій частині позову відмовити;

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп) за рахунок бюджетних асигнувань до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а, )

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.