Справа № 380/25728/24
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 рокусправа № 380/25728/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої - судді Потабенко В.А.,

секретаря судового засідання Согор А.Н.,

за участі:

позивача не з`явився,

представника позивача не з`явився,

представника відповідача Стебко Ю.І., згідно наказу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові за правилами загального провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

громадянин Республіки Казахстан ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (далі ГУ ДМС у Львівській області, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 від 11.11.2024 за № 3731;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області поновити посвідку на тимчасове проживання ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він є громадянином Республіки Казахстан, який на підставі посвідки на тимчасове проживання перебував на території України. Посвідка була видана відповідно до вимог чинного законодавства України та мала термін дії до 17.04.2025. 11.11.2024 ГУ ДМС у Львівській області було винесено рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання позивача. Вказане рішення було отримане позивачем звичайною поштою 21.11.2024. Підставою для звернення до суду є протиправність вказаного рішення, оскільки воно не містить жодного обґрунтування, опису обставин, фактів чи доказів, які б стали підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання. Рішення містить лише посилання на норми права, а саме, п.п. 6-1 п. 63 «Порядку оформлення, видачі обміну, скасування...», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 за № 322, але тлумачення, що саме слугувало застосуванню цього пункту, немає. Таким чином, відповідач порушив принцип обґрунтованості адміністративного акта. Крім того, позивач вказує на порушення його прав на стабільність правового статусу, оскільки відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини, які вже існують, не можуть бути скасовані чи звужені. Скасування посвідки без обґрунтованих підстав порушує право позивача на проживання в Україні, гарантоване виданою посвідкою. Також позивач вказує на відсутність у рішенні мотивувальної частини. За таких обставин ОСОБА_2 просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 30.12.2024 суддя відкрила загальне позовне провадження у справі.

Від представника відповідача 10.01.2025 за вх. № 2327 надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що представник позивача вважає рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 11.11.2024 № НОМЕР_1 стосовно ОСОБА_1 протиправним. При цьому зазначає, що оскільки воно не містить жодного обґрунтування, опису обставин, фактів чи доказів, які б стали підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання. Рішення містить лише посилання на норми Закону, а саме підпункт 6-1 пункту 63 «Порядку оформлення, видачі обміну, скасування…» затвердженою Постановою КМУ від 25.04.2018 року за № 322, але тлумачення, що саме слугувало застосуванню цього пункту, немає. Відповідач зазначає, що відповідно до п.п. 6-1 п. 63 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» посвідка скасовується ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі якщо з`ясується, що в іноземця або особи без громадянства припинилися підстави для перебування на території України, або якщо після оформлення посвідки з`ясується, що юридичний факт підтверджений/засвідчений відповідним документом, зазначеним у частинах четвертій - сімнадцятій статті 5 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, який подавався іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки, визнано недійсним, скасованим, нікчемним або таким, що не відбувся. Зауважує, що рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 11.11.2024 № НОМЕР_1 стосовно позивача прийняте на підставі листа Львівського обласного центру зайнятості про прийняті рішення про видачу та скасування дозволів на працю №17912/1/4601-24 від 07.11.2024, в якому зазначено: «Повідомляємо, що наказом Львівського обласного центру зайнятості від 04.11.2024 №1360 прийнято рішення про видачу та скасування дозволів відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення», а саме: ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) скасовано дозвіл від 17.04.2024 №7252 на застосування праці громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Отже, відповідачу була надана інформація про прийняті рішення Львівським обласним центром зайнятості, після чого було прийняте рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 11.11.2024 № НОМЕР_1 , оскільки припинилися підстава для перебування позивача на території України. Проте, враховуючи вищезазначені законодавчі положення, зокрема ч. ч. 3, 4 ст. 42-10 Закону України «Про зайнятість населення», скасування дозволів на застосування праці іноземців та осіб без громадянства належить до компетенції в даному випадку Львівського обласного центру зайнятості, тому про підставу скасування такого дозволу Львівський обласний центр зайнятості повинен був повідомити позивача ще до прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання. Щодо підстави перебування позивача на території України, то спростовуючи твердження представника позивача зазначає, що ОСОБА_2 чітко знав з якою метою він перебуває в Україні та розумів, що у його випадку дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства є підставою для оформлення посвідки на тимчасове проживання. Звертає увагу суду візу позивача, в якій вказана мета поїздки - D-04, що означає працевлаштування. Також звертає увагу суду на посвідку на тимчасове проживання позивача № НОМЕР_3 , в якій вказана підстава видачі - 04/04, що означає «працевлаштування». Крім того, в дозволі на застосування праці іноземців та осіб без громадянства позивача серії АА №083029 вказана дата видачі - 17.04.2024 та дійсність такого дозволу - до 17.04.2025. В посвідці на тимчасове проживання позивача № НОМЕР_3 зазначена дата видачі - 08.05.2024 та дата закінчення - 17.04.2025. Це свідчить про те, що дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства є підставою для оформлення посвідки на тимчасове проживання, тому строк дії дозволу та дата закінчення посвідки однакові. Всі вищезазначені документи підтверджують той факт, що позивач прибув до України з метою працевлаштування та на підставі дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства серії АА №083029 № 7252 від 17.04.2024 оформив посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_3 від 08.05.2025. Отже, рішення про скасування ОСОБА_4 посвідки на тимчасове проживання позивачу від 11.11.2024 №3731, відповідно до якого на підставі п.п. 6-1 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_3 є законним та обґрунтованим. А доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи. Враховуючи все наведене, представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Протокольною ухвалою від 29.01.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивач та/або представник позивача в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю, просив в задоволенні таких відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ташкент, Узбекистан, є громадянином Республіки Казахстан, за національністю казах.

Відповідно до рішення ГУ ДМС у Львівській області ОСОБА_4 08.05.2024 було видано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_3 з терміном дії до 17.04.2025.

Як видно з матеріалів справи, вказана посвідка видана позивачу на підставі дозволу Львівського обласного центру зайнятості від 17.04.2024 № 7252, виданого ФОП ОСОБА_3 на застосування праці громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 , 21.03.2002.

В подальшому ГУ ДМС у Львівській області прийняло рішення № 3731 від 11.11.2024 про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Про вказане рішення відповідач повідомив позивача листом № 4601.02-02-14705/46.2-24 від 12.11.2024. Крім того, копію такого листа скеровано ФОП ОСОБА_3 .

Підставою для прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання відповідачем вказано п.п. 6-1 п. 63 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» (далі - Порядок № 322).

Позивач не погодився з таким рішенням відповідача та звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до п. п. 1, 3, 4 Порядку № 322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які:

1) досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто;

2) не досягли 16-річного віку або визнані обмежено дієздатними чи недієздатними, - на підставі заяв-анкет осіб, зазначених у частинах другій - тринадцятій статті 4 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до яких вони прибули з метою возз`єднання сім`ї.

Посвідка видається на строк відповідно до поданих документів, але не більш як на один рік, крім випадків, визначених цим пунктом.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування або укладення гіг-контракту або під час перебування на законних підставах на території України у випадку, передбаченому частиною тринадцятою цієї статті, отримали дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні та посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій, двадцятій і двадцять четвертій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання. Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною четвертою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (крім іноземців та осіб без громадянства, які згідно із законодавством України мають право на працевлаштування без отримання такого дозволу) та зобов`язання роботодавця або резидента Дія Сіті повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері праці, зайнятості населення, трудової міграції, трудових відносин, соціального діалогу, про дострокове розірвання чи припинення трудового договору (контракту), гіг-контракту з таким іноземцем або особою без громадянства, якщо інше не передбачено законом чи міжнародним договором України.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_2 в`їхав в Україну на підставі візи, в якій вказана мета поїздки - D-04, що означає «працевлаштування».

Так, відповідно до п. п. 4, 5 розділу ІІІ наказу Міністерства закордонних справ України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 30.10.2017 №469/897/605 «Про затвердження Вимог до організації роботи з оформлення віз для в`їзду в Україну і транзитного проїзду через її територію» до розділу «Додаткова інформація» візової етикетки вносяться записи: « 1. Строк перебування/Duration of stay:» (зазначається кількість днів до 90); « 2. Мета поїздки/Purpose of visit:» (зазначається відповідне кодове позначення); « 3.» (зазначається прізвище уповноваженої особи українською мовою). Залежно від мети поїздки та типу візи встановлюються кодові позначення. При оформленні довгострокової візи D: D-04 «працевлаштування».

Також у посвідці на тимчасове проживання позивача № НОМЕР_3 вказана підстава видачі - 04/04, що означає «працевлаштування».

У п. 101 розділу «Заповнення посвідки» Порядку № 322 зазначено, що у графі «Підстава видачі/Basis for issue» проставляється кодове позначення мети поїздки: 04/04 «працевлаштування».

Отже, позивач прибув в Україну з метою працевлаштування, про що йому було достеменно відомо.

Згідно наявного в матеріалах справи дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства серії АА №083029 № 7252 від 17.04.2024, ОСОБА_2 був працевлаштований на посаду менеджера у ФОП ОСОБА_3 . Термін дії дозволу до 17.04.2025.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить: у випадку, визначеному частиною четвертою статті 4 цього Закону, - строк дії дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, якщо інше не встановлено законом чи міжнародним договором України.

З аналізу наведених норм суд висновує, що дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства є підставою для оформлення посвідки на тимчасове проживання.

Крім того, законодавець здійснив прив`язку строку дії посвідки на тимчасове проживання до строку дозволу на працевлаштування.

Згідно наявного в матеріалах справи листа «Інформація про прийняті рішення», адресованого 07.11.2024 ГУ ДМС у Львівській області, Львівський обласний центр зайнятості повідомив, що наказом Львівського обласного центру зайнятості від 04.11.2024 №1360 прийнято рішення про видачу та скасування дозволів відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення», зокрема: ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) скасовано дозвіл від 17.04.2024 №7252 на застосування праці громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п.п. 6-1 п. 63 Порядку № 322 посвідка скасовується ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі якщо з`ясується, що в іноземця або особи без громадянства припинилися підстави для перебування на території України, або якщо після оформлення посвідки з`ясується, що юридичний факт підтверджений/засвідчений відповідним документом, зазначеним у частинах четвертій - сімнадцятій статті 5 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, який подавався іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки, визнано недійсним, скасованим, нікчемним або таким, що не відбувся.

Отже, правові підстави для перебування ОСОБА_1 на території України припинились.

Відповідно до п. п. 64-66 Порядку № 322 рішення про скасування посвідки приймається Головою ДМС або уповноваженою ним особою, керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Рішення про скасування посвідки формується засобами Реєстру за допомогою кваліфікованого електронного підпису. Після підписання рішення сканується до заяви-анкети із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

Копія рішення про скасування посвідки надсилається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства рекомендованим листом не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дня його прийняття.

Копія листа (із вихідним номером та датою), яким надіслано повідомлення про скасування посвідки, сканується до заяви-анкети із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

ДМС, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це Адміністрацію Держприкордонслужби з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан), або шляхом надсилання листа.

Звідси, враховуючи наведені норми, єдиним рішенням, яке могло бути прийняте і було прийняте ГУ ДМС у Львівській області в ситуації, що склалась, є рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, виданої позивачу.

При цьому суд враховує, що позивач оскаржує рішення № 3731 від 11.11.2024 виключно з процедурних підстав.

Судом не беруться до уваги твердження позивача про те, що рішення відповідача є невмотивованим, оскільки не містить жодного обґрунтування, опису обставин, фактів чи доказів, які б стали підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання а також не має мотивувальної частини, оскільки жодним нормативно-правовим актом не встановлено форми такого рішення. Крім того, в самому рішенні наведена підстава його прийняття п.п. 6-1 п. 63 Порядку № 322.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

В контексті зазначеного, суд звертає увагу на наступне.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 09.12.1994 № 18390/91), вказав, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція) не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005) Суд також звернув увагу на те, що ст. 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з частиною 2 цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вище критеріям.

За наслідками розгляду справи, враховуючи наведені норми права, обставини справи і докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов висновку, що ГУ ДМС у Львівській області обґрунтовано зроблено висновок про те, що підстава для видачі позивачу посвідки на тимчасове проживання припинена (скасована).

Оскаржуване рішення № 3731 від 11.11.2024 про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 , 21.03.2002, прийнято на підставі, в межах повноважень та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Звідси, відсутні підстави для його визнання його протиправним та скасування.

Також слід відмовити у задоволенні як похідної, позовної вимоги про зобов`язання ГУ ДМС у Львівській області поновити посвідку на тимчасове проживання ОСОБА_1 .

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то питання щодо їх розподілу суд не вирішує в зв`язку з відмовою позивачу у позові.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати в цій справі розподілу не підлягають.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 03.03.2025.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна