Справа № 400/8069/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/8069/24
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.

Дата і місце ухвалення 15.10.2024р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Санта Україна" до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року приватне акціонерне товариство "Санта Україна" звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про скасування рішення про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів Фонду № 54 від 20.06.2024 року в частині стягнення штрафу 12703,95 грн. та фінансових санкцій у розмірі 6 351,98 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що відповідно до частини 2 статті 22 Закону № 1105 (в редакції що діяла на час настання страхових випадків) допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Апелянт зазначив, що згідно наказу від 25.02.2021 року№ 13, виробництво позивача було зупинено та скорочено тривалість робочого часу працівників підприємства на період з 01 березня 2021 року по 31 березня 2021 року. Згідно наказу від 01.03.2022 року № 15, робота позивача була призупинена на період з 01.03.2022 року по 13.03.2022 року, що є формою простою підприємства.

Апелянт також зазначив, що якщо працівник під час простою зобов`язаний дотримуватись трудового розпорядку або у нього настало право на відпустку по вагітності та пологах, допомога по тимчасовій непрацездатності надається за всі дні непрацездатності, за які працівник втрачає оплату. В інших випадках, якщо під час тривалого простою працівник не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку підстави для оплати лікарняного як за рахунок коштів роботодавця, так і за рахунок коштів Фонду відсутні.

На думку апелянта, у разі настання страхового випадку в період перебування працівника у простої, втрати заробітної плати не відбувається, тому здійснювати виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності як компенсацію втраченого заробітку немає підстав. Водночас у разі необхідності виходу працівника на роботу під час простою підприємства згідно з графіком роботи та настання у цей день тимчасової непрацездатності, внаслідок якої працівник втрачає за ці дні заробітну плату, допомога по тимчасовій непрацездатності має оплачуватися працівнику на загальних підставах.

Апелянт посилався на те, що аналогічні роз`яснення надані Мінсоцполітики у листі від 05.07.2022 року № 6700/0/2-22/45 та Фонд соціального страхування від 08.09.2022 № 1184-11-1 щодо наявності підстав для виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності працівникам в період простою підприємства.

Зважаючи на зазначене апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПП «Санта Україна».

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Судом встановлено, що Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області приватне підприємство «Санта Україна» було включено до Плану-графіку підприємств щодо яких буде проведена документальна планова перевірка на ІІ квартал 2024 року, який затверджений наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.03.2024 № 298.

Наказ Головного управління був оприлюднений на веб-сторінці Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області офіційного веб-порталу Пенсійного фонду України 19.03.2024.

Позивачу направлено повідомлення від 01.05.2024 № 1400-0901-8/37796 про перевірку підприємства з 20.05.2024 по 30.05.2024 за період з 01.01.2020 по 30.04.2024.

У період з 20.05.2024 року по 30.05.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провело перевірку ПрАТ «Санта Україна» щодо правильності використання страхувальником страхових коштів Фонду за період з 01.01.2020 року по 30.04.2024 року.

За результатами перевірки було складено Акт перевірки дотримання страхувальником вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування від 30.05.2024 року №1400-0904-3/56.

В ході перевірки встановлено 4 факти виплати допомоги по листках непрацездатності в період призупинення роботи підприємства згідно наказів від 25.02.2021 року № 13, від 01.03.2022 року № 15, чим порушено частину 1 статті 22 Закону України №1105 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (в редакції на момент вчинення правопорушення), а саме виплату допомоги:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по листку непрацездатності АДМ №941651 терміном з 01.03.2021 по 29.03.2021 - 29днів на суму за рахунок Фонду 7475,91 грн.

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) по листкам непрацездатності АДМ № 994967 терміном з 17.02.2021 по 02.03.2021 -14днів за рахунок Фонду 3214,26 грн., АДМ № 941659 терміном з 03.03.2021 по 10.03.2021 7 днів на суму 1607,13 грн.

ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) по листку непрацездатності №1712203-1 терміном з 26.02.2022 по 18.03.2022 - 19 днів, сума допомоги 4620,99 грн.

За наслідками проведення перевірки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області визначено, що сума неправомірно використаних страхових коштів становить 12703,95 грн.

Також відповідачем були встановлені факти невірного визначення страхового стажу при обчисленні допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду застрахованим особам, внаслідок чого сума неправомірно використаних страхових коштів склала 1826,24 грн.

На підставі матеріалів перевірки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення № 54 від 20.06.2024 року про повернення страхових котів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів Фонду, згідно якого визначено до повернення приватним підприємством «Санта України» Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області неправомірно витрачених коштів в сумі 14 530,19 грн. та застосовано до позивача штрафні санкції в сумі 7265,10 грн.

Позивач не погоджуючись з вказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 54 від 20.06.2024 року в частині визначення до повернення страхових коштів у сумі 12703,95 грн. та в частині застосування штрафних санкцій на суму 6351,98 грн., оскаржило його до суду першої інстанції.

Задовольняючи позов ПП «Санта Україна», суд першої інстанції погодився з доводами позивача стосовно того, що в акті перевірки, який став підставою для прийняття спірного рішення відповідачем не зазначено, що зупинення роботи підприємства - це простій. Суд зазначив, що у таблиці 2 до акта перевірки, в якій зазначені прізвища працівників, яким був оплачений лікарняний Фондом, вимоги законодавства, які було порушено позивачем вказано ч.1 ст.22 Закону України № 1105, однак, як вказав суд першої інстанції, стаття 22 ЗУ №1105, навпаки передбачає умови надання допомоги по тимчасовій непрацездатності у разі настання одного з таких страхових випадків, як тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання.

Суд дійшов висновку, що спеціальною нормою для спірних правовідносин є стаття 23 Закону №1105, яка містить вичерпний перелік підстав, для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності. Ця стаття не містить будь-яких застережень щодо несплати допомоги у разі зупинення роботи підприємства.

З огляду на те, що працівники позивача є застрахованими особами, суд дійшов висновку, що у зв`язку з настанням страхового випадку-тимчасової втрати працездатності вони мають право на отримання страхових виплат, а тому оскаржуване рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Згідно ст. 1 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Основи), загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до ст. 2 Основ, законодавство України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування складається з цих Основ та прийнятих відповідно до них законів, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Завданням законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування є встановлення гарантій щодо захисту прав та інтересів громадян, які мають право на пенсію, а також на інші види соціального захисту, що включають право на забезпечення їх у разі хвороби, постійної або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від них обставин, необхідності догляду за дитиною з інвалідністю, хворим членом сім`ї, смерті громадянина та членів його сім`ї тощо.

Відповідно до ст. 3 Основ, право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 4 Основ визначено, що залежно від страхового випадку є такі види загальнообов`язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України.

Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я, відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105).

Згідно п. 1 ст. 1 Закону № 1105, одним з видів соціального страхування є страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Пунктом 10 статті 1 Закону № 1105 визначено, що страховим випадком за соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності є подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1105 (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) передбачено, що уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

Правовий статус, порядок утворення та діяльності уповноваженого органу управління визначаються відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Основними завданнями уповноваженого органу управління та його територіальних органів, відповідно до ст. 5 Закону № 1105, є: 1) реалізація державної політики у сферах соціального страхування; 2) здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до цього Закону; 3) профілактика нещасних випадків; 4) проведення перевірки обґрунтованості видачі, продовження листків непрацездатності і документів, що є підставою для їх формування, на базі інформації з електронних систем та реєстрів; 5) здійснення контролю за використанням страхувальниками та застрахованими особами страхових коштів.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону № 1105 (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), уповноважений орган управління та його територіальні органи зобов`язані: 1) забезпечувати фінансування та здійснення страхових виплат, надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 2) здійснювати контроль за дотриманням порядку використання страхувальником страхових коштів; 4) контролювати правильність витрат за соціальним страхуванням, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань соціального страхування; 5) стягувати надміру сплачені страхові кошти з юридичних і фізичних осіб у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 15 Закону № 1105 (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), роботодавець зобов`язаний: 1) надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом; 2) вести облік коштів соціального страхування і своєчасно надавати Фонду встановлену звітність щодо цих коштів; 3) під час перевірки правильності використання коштів Фонду та достовірності поданих роботодавцем даних надавати посадовим особам Фонду необхідні документи та пояснення з питань, що виникають під час перевірки; 4) подавати в установленому порядку відповідно до законодавства відомості про: розмір заробітної плати та використання робочого часу працівників; річний фактичний обсяг реалізованої продукції (робіт, послуг), кількість нещасних випадків і професійних захворювань на підприємстві за минулий календарний рік; використання коштів Фонду за іншими визначеними цим Законом напрямами в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону № 1105, роботодавець несе відповідальність за: 1) порушення порядку використання коштів Фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення; 2) несвоєчасне подання або неподання відомостей, встановлених цим Законом; 3) подання недостовірних відомостей про використання коштів Фонду; 4) шкоду, заподіяну застрахованим особам або Фонду внаслідок невиконання або неналежного виконання обов`язків, визначених цим Законом.

У разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми (ч. 6 ст. 15 Закону № 1105).

За положеннями ст. 18 Закону № 1105, страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами Дія Сіті, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах.

Статтею 19 Закону № 1105 визначено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 20 Закону № 1105, за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг: 1) допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною); 2) допомога по вагітності та пологах; 3) допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві); 4) оплата лікування та/або реабілітаційної допомоги у відділеннях санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм.

Статтею 22 Закону № 1105 визначені умови надання допомоги по тимчасовій непрацездатності та тривалість її виплати.

Так, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї такого страхового випадку, як, зокрема, тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасової непрацездатності на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 23 Закону № 1105 визначені підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності. Так, допомога по тимчасовій непрацездатності не надається: 1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею кримінального правопорушення; 2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю з метою ухилення від роботи чи інших обов`язків або симуляції хвороби; 3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи; 4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду; 5) у разі тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням; 6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв`язку з навчанням.

Згідно ст. 30 Закону № 1105, рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою-підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Комісія (уповноважений) із соціального страхування виконує свої функції відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, яке затверджується правлінням Фонду.

Відповідно до ст. 34 Закону № 1105, фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Отже, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі в формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Фонд здійснює фінансування матеріального забезпечення, починаючи з шостого дня непрацездатності, до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Перші п`ять днів оплачуються за рахунок коштів роботодавця.

В свою чергу згідно ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Судом встановлено, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення стало виявлення органами Пенсійного фонду 4 випадків виплати допомоги по листках непрацездатності в період зупинення роботи підприємства згідно наказів від 25.02.2021 року № 13 та від 01.03.2022 року № 15.

Згідно наявного в матеріалах справи наказу ПрАТ «Санта України» від 25.02.2021 року №13 «Про зупинення виробництва та скорочення тривалості робочого часу у зв`язку з карантином», керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на підприємстві було зупинено виробництво та скорочено тривалість робочого часу працівників підприємства на період з 01 березня 2021 року по 31 травня 2021 року.

Відповідно до наказу ПрАТ «Санта України» від 01.03.2022 року № 15, у зв`язку з бойовими діями на території України, а саме бомбардуванням Миколаївської області та Первомайської громади, постійними повітряними тривогами та ракетною небезпекою, у зв`язку з невиходом працівників на робочі місця по узгодженню з профспілковим комітетом підприємства, з 01.03.2022 року по 13.03.2022 року було призупинено роботу підприємства.

Як зазначалось вище, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у вказані періоди працівникам позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 була здійснена виплата допомоги по тимчасові непрацездатності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ст. 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

В свою чергу за положеннями статті 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Таким чином зупинення роботи підприємства позивача у зазначені вище періоди свідчить про факт простою на підприємстві, який відбувся не з вини працівника. В свою чергу під час простою відбувається зупинення роботи, яке унеможливлює виконання роботи працівником. При цьому у цей період втрати заробітної плати не відбувається, однак працівнику виплачується саме компенсаційна виплата за невідпрацьований час у розмірі не нижче від двох третин тарифної ставки.

Згідно Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказ Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 02 червня 2021 р. за № 728/36350, тимчасова непрацездатність особи відповідно до медичного висновку (далі - тимчасова непрацездатність) - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або інших причин (вагітність та пологи, карантин тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування, реабілітації, інших заходів медичного характеру, та триває до відновлення працездатності або до закінчення причин, які унеможливлюють виконання роботи.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з доводами відповідача у справі про те, що у разі настання страхового випадку в період перебування працівника у простої, втрати заробітної плати не відбувається, а тому здійснювати призначення та виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, як компенсацію втраченого заробітку, підстав немає. У такому випадку за працівником повинна зберігатись компенсаційна виплата за невідпрацьований час у розмірі не нижче від двох третин тарифної ставки.

Виходячи з самого визначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, як матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), відповідач дійшов обґрунтованого висновку про порушення підприємством позивача положень ст. 22 Закону №1105, з огляду на те, що зупинення виробництва і призупинення роботи підприємства виключає можливість працівників виконувати свої трудові обов`язки, тому і не настає умов надання допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок страхових коштів Фонду. В свою чергу застосуванню положень ст. 23 Закону № 1105, які містять перелік підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, передує встановлення наявності умов надання допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Зважаючи на зазначене доводи позивача про протиправність оскаржуваного в частині рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 54 від 20.06.2024 року є безпідставними.

У поданому позові позивач посилався також на допущення відповідачем процедурних порушень при проведенні перевірки, що виразились у безпідставному включенні ПрАТ «Санта України» до Плану-графіку проведення документальних планових перевірок, неоприлюдненні такого Плану-графіку на регіональних веб-сторінках офіційного веб-порталу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, а також перевищенні термінів проведення перевірки, що на думку позивача, свідчить про незаконність проведеної перевірки.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи, як необґрунтовані з огляду на наступне:

Як встановлено, ПрАТ «Санта України» було включено до Плану-графіку проведення документальних планових перевірок на ІІ квартал 2024 року, який затверджений наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.03.2024 року № 298.

Згідно п. 2.7 Порядку перевірки правильності використання страхувальниками страхових коштів Фонду соціального страхування України та застосування фінансових санкцій за порушення встановленого порядку їх використання, затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування в Україні від 02.10.2020 року № 23, до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються страхувальники, в яких наявна хоча б одна з таких підстав: 1) зростання кількості оплачених листків непрацездатності та/або днів тимчасової непрацездатності (вагітності та пологів), та/або сум матеріального забезпечення на зазначені цілі у звітному періоді в порівнянні з аналогічним періодом минулого року; 2) здійснення виплат матеріального забезпечення застрахованій особі в межах, наближених до максимальних розмірів у розрахунку на один день; 3) наявність витрат страхових коштів Фонду за відсутності сплати страхувальником єдиного внеску.

Як зазначив відповідач у справі, підставою для включення ПрАТ «Санта України» до Плану-графіку проведення документальних планових перевірок став факт зростання кількості оплачених листків непрацездатності в звітному періоді, зростання кількості днів тимчасової непрацездатності, зростання суми матеріального забезпечення на зазначені цілі, що як встановлено судом, відповідає вимогам зазначено вище норми п. 2.7 Порядку № 23.

Крім того, відповідач вказував на те, що остання планова перевірка позивача проводилась в лютому 2020 року (Акт перевірки від 28.02.2020 № 5) за період з 01.10.2016 по 31.12.2019.

Колегія суддів погоджується з твердженням відповідача про те, що включення позивача до Плану-графіку має обґрунтовані законні підстави.

Що стосується доводів позивача про неоприлюднення Плану-графіку на регіональних веб-сторінках офіційного веб-порталу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, то відповідачем спростовані вказані твердження шляхом подання до суду відповідних доказів оприлюднення його на веб-сторінці Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області офіційного веб-порталу Пенсійного фонду України 19.03.2024 року.

При цьому судом також встановлено, що відповідачем було направлено позивачу повідомлення від 01.05.2024 року№ 1400-0901-8/37796 про перевірку підприємства з 20.05.2024 по 30.05.2024 за період з 01.01.2020 по 30.04.2024.

Що стосується термінів проведення перевірки, слід зазначити, що оскільки штатна чисельність працівників позивача, відповідно до останніх звітних даних, становить 220 осіб, то позивач не відноситься до суб`єктів мікро- та малого підприємництва. Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до пункту 3 статті 55 Господарського кодексу України позивач відноситься до суб`єктів середнього підприємництва, тому посилання позивача на те, що терміни проведення документальної планової перевірки не можуть перевищувати 10 робочих днів є безпідставними.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів Фонду № 54 від 20.06.2024 року в частині стягнення штрафу 12703,95 грн. та фінансових санкцій у розмірі 6 351,98 грн. є правомірним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду на підставі ст. 317 КАС України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства «Санта Україна».

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.

Частиною 1 статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства "Санта Україна" до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про скасування рішення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук