Справа № 320/7920/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року м. Київ справа №320/7920/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання протиправним та скасування наказу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування наказу від 12.10.2023 №91-дп «Про здійснення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 ».

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що наказ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12.10.2023 № 91-дп «Про здійснення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 », є протиправним та таким, що прийнятий з порушенням вимог статей 8, 19 Конституції України, статей 4, 8 Закону України «Про державну службу», абзацу 3 пункту 8 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016 № 1183/5. Зазначений наказ, яким її відсторонено від виконання посадових обов`язків, без законних на те підстав, порушує її право на працю, дискредитує її як державного службовця більше ніж з 17 річним стажем роботи в органах державної виконавчої служби та завдає їй душевні хвилювання і відсутність налагодження нормального ритму життя.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року відкрито провадження у справі №320/7920/23, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребуваних документів.

22 квітня 2024 року до відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач у відзиві зазначає, що відповідно до статті 150 КЗпП України лише саме дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV КЗпП України).

Відповідач вважає, що спірний наказ є матеріальною формою реалізації повноважень дисциплінарної комісії (початок дисциплінарного провадження) та відповідно не є актом індивідуальної дії (рішенням) у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, тож не підлягає скасуванню.

У свою чергу, позивач у позовній заяві фактично посилається на неправомірність документів, які, на її особисту думку, складені у порушення законодавства. Проте це не є предметом спору, а вказаним документам надано правову оцінку судом при розгляді адміністративної справи №320/378/24. Вважає, що відповідач належними та допустимими доказами довів правовірність прийнятого ним спірного наказу. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

29 квітня 2024 року до відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що відповідач у відзиві жодним чином не спростував твердження позивача щодо порушення процедури ініціювання дисциплінарного провадження та прийняття наказу про здійснення дисциплінарного провадження.

06 травня 2024 року до відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від Київського окружного адміністративного суду від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Відповідач в запереченнях зазначає, що у цьому судовому провадженні позивачем не оскаржується дії (складання відповідних документів та їх оскарження на предмет неправомірності) відповідача щодо відсторонення позивача від виконання службових обов`язків на час дисциплінарного провадження, а відтак, абстрактне посилання позивача на порушення, на її думку, законодавства, жодним чином не впливають на порушення дисциплінарного провадження та не є предметом та підставою позову, з яким ОСОБА_1 звернулася до суду. Позивач не навів достатніх та обґрунтованих доводів на спростування початку дисциплінарного провадження по суті порушень, зокрема, щодо встановленого неналежного виконання обов`язків. Звертаючись до суду з позовом про скасування акта суб`єкта владних повноважень, позивач має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує її права та охоронювані законом інтереси. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення «Аксу проти Туреччини» [Aksu v. Turkey] пункт 50; «Берден» [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; «Тенасе проти Молдови» [Tгnase v. Moldova]). Отже, наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації. Відповідач вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

07 травня 2024 року до відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від Київського окружного адміністративного суду від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли матеріали дисциплінарної справи.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом Управління від 09.04.2020 №1079/03 ОСОБА_1 , начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), переведено на посаду начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за її згодою, з 10.04.2020, відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу».

Наказом Управління від 07.06.2021 №2613/03 ОСОБА_1 вважалась такою, що працює на посаді начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з 08.06.2021.

Наказом Управління від 23.12.2021 №5495/03 ОСОБА_1 , начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), переведено на посаду державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за її згодою, з 23.12.2021.

Наказом Управління від 23.12.2021 №5496/03 на ОСОБА_1 покладено виконання обов`язків начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за її згодою, з 23.12.2021.

Наказом Управління від 03.06.2022 №1166-к ОСОБА_1 звільнена з посади державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за взаємною домовленістю з 06.06.2022.

Наказом Управління від 06.06.2022 №1174-к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з 07.06.2022, тимчасово, до призначення на посаду переможця конкурсу або до спливу дванадцяти місячного строку після припинення чи скасування воєнного стану.

До Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11.10.2023 за №119225/3.2-23 надійшло клопотання заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Михайла Сувала про порушення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 .

Наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 91-дп від 12.10.2023 наказано:

здійснити дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , начальника Дніпропетровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого нею дисциплінарного проступку.

визначено строк здійснення дисциплінарного провадження - з 13 жовтня по 12 листопада 2023 року;

утворено дисциплінарну комісію Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з розгляду дисциплінарної справи ОСОБА_1 , у складі згідно з додатком;

дисциплінарній комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з розгляду дисциплінарної справи ОСОБА_1 , забезпечити в установленому порядку формування дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 , у тому числі подання з висновком про наявність чи відсутність в діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності та внести на розгляд керівнику;

на час здійснення дисциплінарного провадження відсторонити ОСОБА_1 , начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), від виконання посадових обов`язків.

Вважаючи наказ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції №91-дп від 12.10.2023 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась із цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Для вирішення спірних правовідносини суд застосовує також норми Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1039 (далі - Порядок № 1039), у редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 4 Закону № 889-VIII закріплено, що державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів, окрім іншого: професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону; ефективності - раціональне і результативне використання ресурсів для досягнення цілей державної політики.

Відповідно до пунктів 1, 2, 10, частини першої статті 7 Закону № 889-VIII державний службовець має право, зокрема, на: повагу до своєї особистості, честі та гідності, справедливе і шанобливе ставлення з боку керівників, колег та інших осіб; чітке визначення посадових обов`язків; оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності.

При цьому, державний службовець зобов`язаний, окрім іншого: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України (пункти 1, 2, 6-8 частини першої статті 8 Закону № 889-VIІІ).

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 2 Закону № 889-VІІI службова дисципліна - неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обов`язків та правил внутрішнього службового розпорядку.

Частиною першою статті 36 Закону № 889-VIІІ закріплено, що особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту:

«Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки».

Відповідно до статті 61 Закону № 889-VIІІ службова дисципліна забезпечується шляхом:

1) дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку;

2) формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов`язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України;

3) поєднання керівниками усіх рівнів методів переконання, виховання і заохочення із заходами дисциплінарної відповідальності щодо підпорядкованих державних службовців;

4) поєднання повсякденної вимогливості керівників до підпорядкованих державних службовців з постійною турботою про них, виявленням поваги до їхньої честі та гідності, забезпеченням гуманізму та справедливості.

За приписами статті 62 Закону № 889-VIІІ державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також:

1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця;

2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців;

3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 64 Закону№ 889-VIІІ за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

За приписами статті 65 Закону№ 889-VIІІ підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є, зокрема: порушення Присяги державного службовця (пункт 1 частини другої статті 65); невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень (пункт 5 частини другої статті 65).

Відповідно до статті 66 Закону № 889-VIІІ до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2 та 8 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4 та 5 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність.

Наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 № 3284/5 затверджено Порядок проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців.

Порядок визначає механізм здійснення Міністерством юстиції України перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, зокрема стану додержання Конституції України, вимог законів України, указів Президента України та постанов Верховної Ради України, ухвалених відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, та організації роботи щодо їх виконання, дотримання державними і приватними виконавцями порядку та строків вчинення виконавчих дій, виконання правил діловодства.

Організація та проведення перевірок покладаються на структурний підрозділ Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - структурний підрозділ Міністерства).

Контроль за діяльністю працівників органів державної виконавчої служби здійснюється шляхом проведення комплексних, цільових та контрольних перевірок.

Цільовою перевіркою вважається планова або позапланова перевірка, під час якої перевіряється один або декілька напрямів діяльності органу державної виконавчої служби.

Цільові перевірки діяльності органу державної виконавчої служби можуть бути плановими або позаплановими.

Планова цільова перевірка діяльності органу державної виконавчої служби проводиться один раз на два роки на підставі плану, який затверджується Міністром юстиції.

Підставами для проведення позапланової цільової перевірки діяльності органу державної виконавчої служби можуть бути:

письмові повідомлення органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звернення народних депутатів, фізичних та юридичних осіб щодо порушення органом державної виконавчої служби вимог законодавства;

повідомлення в засобах масової інформації;

виявлення недостовірної інформації в поданих органами державної виконавчої служби документах;

неподання в установлений строк органом державної виконавчої служби звітності;

доручення Міністра юстиції.

Контрольні перевірки діяльності органів державної виконавчої служби проводяться за потреби.

Планова або позапланова цільова перевірка та контрольна перевірка за її результатами проводяться на підставі наказу Міністерства юстиції України, проект якого готується структурним підрозділом Міністерства.

Наказ про проведення перевірки має містити строк проведення перевірки, склад робочої групи з проведення перевірки (далі - робоча група), план проведення перевірки та період роботи органу державної виконавчої служби, що підлягає перевірці.

Структурний підрозділ Міністерства доводить наказ про проведення перевірки до відома органу державної виконавчої служби, що підлягає перевірці, не пізніше робочого дня напередодні початку проведення перевірки.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 1039, для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія.

За приписами пунктів 33, 34 Порядку № 1039 комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.

Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії.

Пропозиція (подання) готується Комісією, дисциплінарною комісією після прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи та підписується усіма її членами, які брали участь у голосуванні.

Відповідно до статті 150 КЗпП України лише саме дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV КЗпП України).

Так, суд погоджується із відповідачем, що спірний наказ є матеріальною формою реалізації повноважень дисциплінарної комісії (початок дисциплінарного провадження) та відповідно не є актом індивідуальної дії (рішенням) у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, тож не підлягає скасуванню наказ 12.10.2023 № 91-дп «Про здійснення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 ».

У свою чергу, позивач у позовній заяві фактично посилається на неправомірність документів, що передували призначенню перевірки, які на її особисту думку складені у порушення законодавства, проте вказані документи, не є предметом спору.

Згідно зі статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Тобто, гарантоване статті 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Звертаючись до суду з позовом про скасування акта суб`єкта владних повноважень, позивач має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує її права та охоронювані законом інтереси. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Підставами для визнання протиправними актів суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких рішень протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Водночас, винесення наказів про порушення дисциплінарного провадження - це відповідні процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, якими розпочинається дисциплінарне провадження, а тому їх правомірність має бути предметом оцінки суду при розгляді справи про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого за результатами такого дисциплінарного провадження.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, під час розгляду справи № 160/7402/18 у постанові від 12.02.2020.

Суд зазначає, що сам факт проведення службового розслідування не є таким, що підтверджує порушення прав, свобод та законних інтересів позивача та не створює для нього будь-яких негативних наслідків.

Так, оскаржуваним наказом оцінка дій позивача по суті не надавалася, позивач не притягувалася до відповідальності тощо, спірний наказ є проміжним рішенням та не створює для позивача юридичних наслідків. Метою проведення службового розслідування є визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що оскарження наказу про призначення службового розслідування жодним чином не спрямоване на відновлення попереднього становища позивача, оскільки відсутні обставини порушення її прав у межах спірних правовідносин, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.