Справа № 620/16024/24
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року Чернігів Справа № 620/16024/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі також ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 17.06.2024; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених постановою Кабінетом Міністрів України від 11.03.1994 року за № 162, період роботи: з 01.04.1986 по 20.11.1987, 21.12.1989 по 19.02.1990, 19.11.1990 по 17.07.1991; 25.09.1995 по 27.08.1996, 10.09.1996 по 27.08.1998; 02.01.2002 по 13.06.2008, період строкової служби: з 29.11.1987 по 27.11.1989 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п.2ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»), з фактичної дати звернення за призначенням пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.06.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 зі зниженням пенсійного віку, надавши всі необхідні документи, за результатами розгляду якої, рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 17.06.2024 № 70 відмовлено у призначенні пенсії за відсутністю пенсійного віку. Вважає таке рішення пенсійного органу протиправним, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні відомості на підтвердження трудового стажу, який надає право на пенсію за Списком № 2.

16.12.2024 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем відзив на позов не подано.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( частина шоста статті 162 КАС України).

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про підтвердження стажу роботу, за результатами розгляду якої листом від 05.06.2024 № 2500-0303-8/40174 повідомлено, що комісія прийняла рішення від 31.05.2024 за № 8 про відмову у підтвердженні стажу роботу на посадах електрозварника ручного контактного зварювання з 01.04.1986 по 20.11.1987, з 21.12.1989 по 19.02.1990, з 19.11.1990 по 17.07.1991, газозварника ручного зварювання та газозварника з 25.09.1995 по 27.08.1996 та з 10.09.1996 по 27.08.1998, що зараховується до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

10.06.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначена заява розглянута за принципом екстериторіальності спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та за результатами розгляду прийнято рішення від 17.06.2024 № 70 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності пільгового та страхового стажу, оскільки до пільгового стажу роботи за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 01.04.1986 по 20.11.1987, 21.12.1989 по 19.02.1990, 19.11.1990 по 17.07.1991, 25.09.1995 по 27.08.1996, 10.09.1996 по 27.07.1998 на підставі рішення комісії № 8 від 31.05.2024, яким відмовлено у підтвердженні стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність пільгового та страхового стажу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням пенсійного органу та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Оскільки і Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Предметом розгляду даної справи є відмова пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому, оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії прийнято у зв`язку з відсутністю пільгового стажу, визначеного п.2 ч.2 ст.114 Закону України »Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон України № 1058-IV).

Частиною 5 ст. 45 Закону №1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, 25.11.2005 року за №22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1). Пунктом 4.7 Порядку №22-1, встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1058- IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058- IV, передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, показників, затвердженим Кабінетом Міністрів та за результатами атестації робочих місць, досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Аналогічні норми містить п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Отже, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення відповідного віку, а також наявність відповідного пільгового стажу.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383) встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до п. 10 Порядку №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (далі Порядок №637).

За змістом п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17, від 10.12.2020 року по справі № 195/840/17.

Судом досліджено копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , що надана пенсійному органу разом із заявою про призначення пенсії, та встановлено наступне.

Позивач у період:

- з 11.03.1987 по 20.11.1987 прийнятий учнем електрозварником ручного контактного зварювання на Чернігівське підприємство спецавтотранспорту виробничого об`єднання «Укркульттехніка», з 01.04.1986 присвоєно 1 розряд електрозварника ручного контактного зварювання на Чернігівському 2 підприємстві «Кінотехпром» об`єднання «Укркінотехніка», з 01.06.1986 присвоєно 2 розряд електрозварника ручного контактного зварювання, з 01.11. 1998 присвоєно 3 розряд електрозварника ручною контактного зварювання, з 20.11.1987звільнений з роботи у зв`язку з призовом в ряди радянської армії;

- з 29.11.1987 по 27.11.1989 проходив службу в армії;

- з 21.12.1989 по 19.02.1990 прийнятий електрозварником ручного контактного зварювання по 3 розряду на Чернігівське підприємство спецавтотранспорту виробничого об`єднання «Укркульттехніка», з 19.02.1990 звільнений з роботи;

- з 19.11.1990 по 17.07.1991 прийнятий електрозварником ручного контактного зварювання 3 розряду на дільницю АСЧ Чернігівського підприємства «Спецавтотранспорт» в/о «Укркульттехніка» Міністерства культури УРСР, з 17.07.1991 звільнений з роботи;

- з 25.09.1995 по 27.08.1996 прийнятий на роботу газозварником ручного зварювання по 3 розряду на МЗП «Агроспецмонтаж», з 01.04.1996 присвоєно 4 розряд газозварника, з 27.08.1996 звільнений з роботи;

- з 10.09.1996 по 27.07.1998 з працював у ВАТ «Монтажник-538» на посаді газозварника 4-го розряду, з 27.07.1998 звільнений з роботи.

Позивачем до заяви про призначення пенсії на пільгових умовах додано трудову книжку, яка, в свою чергу, підтверджує трудову діяльність позивача на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Вказані записи у трудовій книжці позивача виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ і завірені печаткою роботодавця.

Отже, судом встановлено, що протягом спірного періоду позивач працював на посаді електрозварника на різних підприємствах.

Відповідно до п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року (відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442).

Отже, однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи.

Списки №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Список №2), затверджені:

- постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173;

- постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 (з 01.01.1992);

- постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (з 11.03.1994);

- постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 (з 16.01.2003);

- постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 (з 03.08.2016).

Так, в період роботи позивача з 01.04.1986 по 17.07.1991 на посаді електрозварника ручного зварювання був чинним Список № 2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, Розділом XXXII («Загальні професії) передбачалася професія «електрозварювальник», постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 (з 01.01.1992) Розділом XXXIII «Загальні професії» Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 р. №10, передбачалася професія «електрозварювальник».

У період роботи позивача з 25.09.1995 по 27.07.1998 був чинним Список № 2 затверджений); постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (з 11.03.1994). Постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994р. № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII «Загальні професії» передбачена професія «електрозварники».

З аналізу наведеного слідує, що посада позивача «електрозварник» була включена до Списків, що діяли в період такої роботи.

Згідно оскаржуваного рішення, прийнятого на підставі рішення Комісії з питань підтвердження пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії від 31.05.2024 №8, до пільгового стажу не зараховано періоди роботи, оскільки відсутні довідки, уточнюючі пільговий характер роботи ОСОБА_1 , а ВАТ «Спецавтотранспорт», ВАТ «Агроспецмонтаж» та ВАТ «Монтажник-538» припинили свою діяльність. Згідно з наказом Чернігівського державного комунального монтажно-заготівельного підприємства «Агроспецмонтаж» від 29.06.1994 № 51-К підтверджено 10 робочих місць на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 газоелектрозварникам та електрозварникам. Висновком щодо підтвердження (скасування) права на пенсію на пільгових умовах головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації від 15.04.2003 № 13/1580 право на пільгове пенсійне забезпечення по посадах за Списком № 2 не підтверджено. Документи про проведення атестації робочих місць у ВАТ «Монтажник-538» на розгляд Комісії не надані.

Матеріалами справи підтверджено, що період роботи, який не враховано відповідачем до пільгового стажу відповідно до рішення від 17.06.2024 № 70 записано у трудовій книжці позивача.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Як вже встановлено, посада позивача (електрозварник) включена до Списків, що діяли в період такої роботи.

Посилання пенсійного органу на те, що позивачем не надано документи про проведення атестації робочих місць у ВАТ «Монтажник-538», суд відхиляє з наступних підстав.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Порядок) та розробленими на виконання постанови № 442, Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Міністерством праці України разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

У свою чергу відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.

Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджено роботу позивача з 01.04.1986 по 20.11.1987, 21.12.1989 по 19.02.1990, 19.11.1990 по 17.07.1991, 25.09.1995 по 27.08.1996, 10.09.1996 по 27.07.1998 на посаді електрозварника, що передбачена Списками №2, чинними у період роботи на такій посаді, й відносилась до посад з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Стосовно зарахування до пільгового стажу періоду проходження військової служби з 29.11.1987 по 27.11.1989 суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. «в» абз. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, період строкової військової служби повинен зараховуватися до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо особа на момент призову на строкову військову служби працювала за професією, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Копією трудової книжки позивача підтверджено період проходження позивачем служби в радянській армії з 29.11.1987 по 27.11.1989.

Як вже зазначалось вище, на момент призову на строкову військову службу позивач працював з 11.03.1987 по 20.11.1987 прийнятий учнем електрозварником ручного контактного зварювання на Чернігівське підприємство спецавтотранспорту виробничого об`єднання «Укркульттехніка», з 01.04.1986 присвоєно 1 розряд електрозварника ручного контактного зварювання на Чернігівському 2 підприємстві «Кінотехпром» об`єднання «Укркінотехніка». з 01.06.1986 присвоєно 2 розряд електрозварника ручного контактного зварювання, з 01.11. 1998 присвоєно 3 розряд електрозварника ручною контактного зварювання яка відноситься до Списку №2, з 20.11.1987 звільнений з роботи у зв`язку з призовом в ряди радянської армії.

При цьому, вказаний вище період роботи позивача підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №2.

На підставі викладеного вище, суд вважає, що період проходження позивачем військової служби, а саме з 29.11.1987 по 27.11.1989, повинен бути зарахований до пільгового стажу позивача за списком № 2.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування спірного рішення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком суд зазначає наступне.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень ч.2 ст.19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, п. 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова може.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

Частиною 3 ст.245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі ч.2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування ч.2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З аналізу оскаржуваного рішення та наявних матеріалів справи вбачається, що відповідачем не були зараховані певні періоди роботи позивача до пільгового стажу не навівши підстав такого не зарахування. Також відповідачем не надавалась оцінка зарахуванню до пільгового стажу періоду навчання та періоду служби в армії.

З урахуванням наведеного, виходячи із обставин цієї справи, суд доходить висновку, що відповідачу для вирішення питання щодо призначення позивачеві пенсії за віком необхідно дослідити та надати оцінку умовам, що виникли у зв`язку з розглядом даної справи, зокрема щодо необхідності зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи: з 01.04.1986 по 20.11.1987 Чернігівському підприємстві «Кінотехпром» об`єднання «Укркінотехніка», з 21.12.1989 по 19.02.1990 Чернігівському підприємстві спецавтотранспорту виробничого об`єднання «Укркульттехніка», 19.11.1990 по 17.07.1991 АСЧ Чернігівського підприємства «Спецавтотранспорт» в/о «Укркульттехніка» Міністерства культури УРСР; 25.09.1995 по 27.08.1996 МЗП «Агроспецмонтаж», 10.09.1996 по 27.08.1998 ВАТ «Монтажник-538», період строкової служби: з 29.11.1987 по 27.11.1989.

Таким чином, враховуючи, що до компетенції суду не належить призначення, переведення, розрахунок та виплата пенсії, а здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань, суд вважає доцільним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача від 10.06.2024, про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 зі зниженням пенсійного віку із врахуванням висновків суду про зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи: з 01.04.1986 по 20.11.1987, з 21.12.1989 по 19.02.1990, 19.11.1990 по 17.07.1991; 25.09.1995 по 27.08.1996, 10.09.1996 по 27.08.1998, період строкової служби: з 29.11.1987 по 27.11.1989.

Щодо зарахування періоду роботи з 02.01.2002 по 13.06.2008 в AT «Чернігівгаз», суд зазначає, що оскаржуване рішення не містить відмови у зарахуванні зазначеного періоду, отже у суду відсутні підстави зобов`язувати відповідача вчиняти дії щодо вказаного періоду.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн на підтвердження яких позивачем надані відповідні документи, суд зазначає таке, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За п.м 1 ч.3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. 1-2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд звертає увагу, що доводи й позиція сторін протягом усього часу розгляду справи не змінювалась, справа № 620/16024/24 віднесена судом до справ незначної складності, позовні вимоги задоволено частко. Також, по зазначеній категорії справ, сформована правова позиція Верховного Суду.

Отже, усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Враховуючи викладене, вказані обставини свідчать, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, тому суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У відповідності до вимог частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 968,96 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати в розмірі 484,48 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 17.06.2024 № 70.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.06.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 зі зниженням пенсійного віку із врахуванням висновків суду про зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи: з 01.04.1986 по 20.11.1987, з 21.12.1989 по 19.02.1990, 19.11.1990 по 17.07.1991; 25.09.1995 по 27.08.1996, 10.09.1996 по 27.08.1998, період строкової служби: з 29.11.1987 по 27.11.1989.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 коп.), сплачений відповідно до квитанції від 05.12.2024, витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокопп НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вул. Олександра Борисенка, 7,м. Рівне,Рівненська обл., Рівненський р-н,33028 .

Повний текст рішення виготовлено 28 лютого 2025 року.

Суддя І.І. Соломко