Справа № 400/1414/25
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

28 лютого 2025 р. № 400/1414/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельника О.М., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВиконавчого комітету Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001,

провизнання дій та бездіяльності протиправними; зобов`язання вчинити певні дії,,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі-відповідач), в якій просить:

-визнати протиправними умисні та упередженні дії, умисну бездіяльність представника відповідача органу місцевого самоврядування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради , щодо видання індивідуального акту ((рішення) суб`єкта владних повноважень) - лист відмову №3408/02.02.01-40/02.16/14/25 від 10.02.2025 року, яким протиправно допущено порушення низку законодавчих актів та вимог, щодо вирішення питань соціального характеру в забезпеченні пільгами вказану категорію осіб до яких належить позивач ОСОБА_1 (інвалідність 2 групи в наслідок війни) та скасовано встановлений законами України порядок їх отримання: Закон України № 3552-12 від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни та гарантії соціального захисту», Закон України №431-9 від 20.12.2019 року «Про внесення змін до ст. 13 Закону України № 3552-12 від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни та гарантії соціального захисту» , щодо посилення соціального захисту окремих категорій осіб з інвалідністю внаслідок війни», а більше того відповідачем допущено дискримінація в реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановлених цим Законодавством та Конституцією України.

- визнати протиправними, протизаконними умисні та упередженні дії, щодо видання рішення - нікчемного нормативно-правового акту , а саме Рішенню ВК ММР № 183 від 24.01.2024 року яким затверджено «Порядок відшкодування вартості зубопротезування з дорого вартісних матеріалів за переліком осіб з супроводжуючим лікуванням» та за відсутності довідки (цитата з авторського документу) «про безпосередню участь особи у заходах .... оборони, яка чітко прописана в переліку документів необхідних для постановки на чергу щодо забезпечення відшкодування вартості зубопротезування з дорого вартісних матеріалів з супроводжуючим лікуванням».

- зобов`язати представника відповідача Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, щодо вчинення дій постановки на чергу та відшкодування вартості зубопротезування з дорого вартісних матеріалів та супроводжуючим лікуванням позивача ОСОБА_1 , у відповідності до наданої підприємством КП «Дочірнє підприємство стоматологічної поліклініки № 1» «Калькуляції відшкодування вартості зубопротезування з дорого вартісних матеріалів особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 на суму 23912,00 грн».

Ухвалою від 24.02.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу в порядку статті 260 КАС України. Судове засідання призначив на 19 березня 2025 року. 28 лютого 2025 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом:

1) заборони відповідачу Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, вчиняти певні дії в виданні протиправних актів - Рішення ВК ММР № 183 від 24.01.2024 року яким затверджено «Порядок відшкодування вартості зубопротезування з дороговартісних матеріалів за переліком осіб з супроводжуючим лікуванням» та протиправно витребувати довідки (цитата з авторського документу) «про безпосередню участь особи у заходах .... оборони, яка не передбачена чинним законодавством, а відповідно допускати скасування визначених Законами соціальних пільг та гарантій, допущення дискримінація в реалізації або користуванні правами і свободами позивача ОСОБА_1 в будь-якій формі, встановлених цим Законодавством та Конституцією України

Відповідно зобов`язати відповідача на вчинення дій постановки на чергу та відшкодування вартості зубопротезування з дорого вартісних матеріалів та супроводжуючим лікуванням позивача ОСОБА_1 , у відповідності до наданої підприємством КП «Дочірнє підприємство стоматологічної поліклініки № 1» «Калькуляції відшкодування вартості зубопротезування з дорого вартісних матеріалів особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 на суму 23912,00 грн.» та Довідки № 32/01-09 від 03.02.2025 року «Про необхідність зубопротезування з дорого вартісних матеріалів» .

2) зупинення дії індивідуального акту ((рішення) суб`єкта владних повноважень) - Рішення ВК ММР № 183 від 24.01.2024 року та затвердженого «Порядку відшкодування вартості зубопротезування з дорого вартісних матеріалів за переліком осіб з супроводжуючим лікуванням», доведеного позивачу ОСОБА_1 за листом №3408/02.02.01-40/02.16/14/25 від 10.02.2025 року, яким саме протиправно допущено порушення низку законодавчих актів та вимог, щодо вирішення питань соціального характеру в забезпеченні пільгами вказану категорію осіб до яких належить позивач ОСОБА_1 (інвалідність 2 групи в наслідок війни) та скасовано встановлений Законами України порядок їх отримання: Закон України № 3552-12 від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни та гарантії соціального захисту», Закон України №431-9 від 20.12.2019 року «Про внесення змін до ст. 13 Закону України № 3552-12 від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни та гарантії соціального захисту» щодо посилення соціального захисту окремих категорій осіб з інвалідністю внаслідок війни», а більше того відповідачем допущено дискримінація в реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановлених цим Законодавством та Конституцією України.

В обґрунтування своєї заяви позивач зазначив, що відмова позивачу в надані послуги по відшкодуванню вартості зубопротезування, є актом, яким допущено дискримінація в реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановлених цим Законодавством та Конституцією України, а також є очевидним ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Дослідивши доводи, викладені в заяві про забезпечення позову та матеріали, додані до неї, суд зазначає наступне:

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150 -154 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Статтею 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до положень статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з приписами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен пересвідчитися в тому чи існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд також враховує співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Суд зазначає, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Суд також зазначає, що існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або неможливість захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів чи необхідність докладання значних зусиль та витрат для їх відновлення, як підстава для забезпечення адміністративного позову, полягає в тому, що на момент подання такого позову у позивача наявні обґрунтовані підстави, підтверджені належними та допустимими доказами, вважати можливим настання юридичних фактів, які призведуть до порушення його прав та законних інтересів.

До вирішення справи по суті суд може застосувати заходи забезпечення позову. Забезпечення позову це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Виходячи із наведеного, у випадку звернення сторони із вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При цьому забезпечуватись можуть лише матеріально-правові вимоги позивача. Отже будь-які інші вимоги, які не становлять або не будуть становити предмет спору, в межах конкретного спору забезпеченими бути не можуть.

У свою чергу, судом не встановлено, а позивачем у заяві не доведено існування жодної з обставин, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову.

Крім того, судом не встановлено будь-яких об`єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Таким чином, суд зазначає, що заявник не обґрунтував свою заяву про забезпечення позову у відповідності до норм Кодексу адміністративного судочинства України, не надав доказів того, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Крім того, суд вважає, що тільки під час розгляду справи суд повинен, виходячи з конкретних доказів, оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Таким чином, оскільки вимоги заявника не відповідають вищезазначеним критеріям та принципам інституту забезпечення позову, суд вважає що відсутні правові підстави для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Керуючись статтями 150-154, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в порядку, визначеному ст. 295-297 КАС України.

Суддя О.М. Мельник