Справа № 620/8761/24
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8761/24 Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання неправомірним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати неправомірними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №1428/24-06-23 від 14.04.2021 про застосування штрафних санкцій у розмірі 4 206,20 грн. та нарахування пені в розмірі 15 854,15 грн. за період з 10.02.2018 по 12.10.2020.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління ДПС у Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати його як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований 08.04.2002 як суб`єкт підприємницької діяльності - фізичною особою підприємцем.

Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 23.05.2013 внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис №2 033556 про виключення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним.

У подальшому 02.12.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис № 2 033556 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за його рішенням.

Поміж іншого матеріали справи свідчать, що за наслідками розгляду адвокатського запиту від 10.06.2024 №10/06 щодо заборгованості з єдиного внеску ФОП ОСОБА_2 відповідач листом від 14.06.2024 №7234/6/25-01-24-10-13 повідомив, що згідно алгоритму автоматичного розрахунку щоквартальних нарахувань сум єдиного внеску в інтегрованій картці платника по коду бюджетної класифікації 71040000 (єдиний внесок) відбувалися нарахування єдиного внеску за 2017-2019 роки, які не сплачені платником. Після погашення боргу 12.10.2020 на підставі п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до платника застосовано штрафні санкції у розмірі 4 206,20 грн. та нарахована пеня в розмірі 15 854,15 грн. за період з 10.02.2018 по 12.10.2020 згідно рішення від 14.04.2021 №1428/24-06-23.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що протягом 2013-2020 років позивач не здійснював і не міг здійснювати підприємницьку діяльність, оскільки свідоцтво про його державну реєстрацію фізичною особою-підприємцем з 23.05.2013 вважалося недійсним. Крім того, суд підкреслив, що визначення бази нарахування єдиного внеску є правом, а не обов`язком платника податків, а відповідачем не доведено отримання позивачем протягом спірного періоду будь-яких доходів, що б породжувало в нього обов`язок із нарахування та сплати єдиного внеску.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом неправильно застосовані норми матеріального права, оскільки не враховано, що спірне у цій справі рішення правомірно прийнято після погашення 12.10.2020 платником податку заборгованості із сплати єдиного внеску.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта обґрунтованими, враховуючи наступне.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону передбачено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Наведена правова норма у редакції, чинній з 11.10.2017, передбачає обов`язок платників єдиного внеску, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

За правилами ч. ч. 11, 12 ст. 9 Закону у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 25 Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону визначено, що недоїмка це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Положеннями ч. 4 ст. 25 Закону закріплено обов`язок платника сплатити суми недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Матеріали справи свідчать, що станом на 30.04.2019 за позивачем обліковувалися заборгованість із сплати єдиного внеску за 2017 рік в сумі 8 448,00 грн. (704,00 грн. х 12 міс.), за 2018 рік в сумі 9 828,72 грн. (819,06 грн. х 12 міс.) та за 1 квартал 2019 року в сумі 2 754,18 грн. (918,06 грн. х 3 міс.), всього на загальну суму 21 030,90 грн., у зв`язку з чим відповідачем було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-12971-17У від 14.05.2019.

Указана вимога була предметом судового оскарження. Так, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 у справі №620/3795/19, яке набрало законної сили 08.09.2020, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовлено.

Отже, всупереч висновків суду першої інстанції у цій справі, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено правомірність нарахування позивачу єдиного внеску за період з 01.01.2017 по 31.03.2019 в сумі 21 030, 90 грн. Цим же рішенням суду встановлено й належність позивача до платників єдиного внеску за спірний період, що робить неспроможними протилежні доводи позивача у межах цієї справи, предметом якої є правомірність накладення штрафу за несвоєчасну сплату єдиного внеску та нарахування пені на суму недоїмки, а не правомірність визначення позивачу недоїмки з єдиного внеску.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Приписи ч. 13 ст. 25 Закону визначають, що нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.

За правилами абзаців 2, 3 частини 14 статті 25 Закону суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Колегією суддів враховується, що позивачем не спростовується самостійне погашення ним 29.05.2020 та 12.10.2020 відповідно недоїмки з єдиного внеску за період з 01.01.2017 по 31.03.2019.

Відтак нарахування оскаржуваним рішенням пені в загальній сумі 15 854,15 грн. з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу, а також застосування штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум, що складає 4 206,20 грн., є правомірним, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог. При цьому, зауважень щодо правильності проведених відповідачем розрахунків штрафних санкцій та пені позивачем не висловлювалося.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що 13.05.2020 прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» пунктом 1 розділу І якого визначено, що особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» цей Закон набирає чинності з 1 січня 2021 року, крім пункту 5 розділу I цього Закону, що набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно п. 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року:

а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше;

б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску (особою) зазначених документів (якщо відповідні документи не були подані раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:

1) платник податків отримав дохід (прибуток) від здійснення підприємницької та/або незалежної професійної діяльності протягом періоду з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року;

2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були у повному обсязі самостійно сплачені платником (особою) або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником (особою) та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.

Як свідчать матеріали справи, суми штрафних санкцій та пені - не сплачені. Водночас, доказів, що позивач звертався до податкового органу із заявою про списання сум штрафних санкцій та пені, нарахованої позивачу відповідно до приписів названого Закону, ОСОБА_1 не надано.

Отже, матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів подання до податкового органу заяви про списання несплаченої станом на 1 грудня 2020 року суми штрафів та пені, нарахованої ОСОБА_1 , у відповідності до пункту 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів протиправності оскаржуваного у цій справі рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №1428/24-06-23 від 14.04.2021.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів з урахуванням ч. 2 ст. 308 КАС України приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 - скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання неправомірним та скасування рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.