Справа № 400/11773/24
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 р. № 400/11773/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання протиправним рішення від 14.11.2024 №1451/4/8877 та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 оформлене листом від 14.11.2024 року за вих.№1451/4/8877 про відмову у звільненні молодшого сержанта ОСОБА_1 з військової служби за мобілізацією за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, ОСОБА_2 , інвалідом ІІ групи;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення молодшого сержанта ОСОБА_1 з військової служби за мобілізацією за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - через такі сімейні обставини: у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка згідно висновку Лікарсько консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, своєю матір`ю ОСОБА_2 , інвалідом ІІ групи. Позивач отримав відмову у задоволенні рапорту за вих. №1451/4/8877 року з підстав того, що висновок №773 від 27.09.2024 року не є належним доказом, що встановлює потребу у постійному догляді для ОСОБА_2 , що і стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою від 31.12.2024 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі №400/11773/24 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якій вказує, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий періоду, під час дії воєнного стану. Відповідно до положень абзацу п`ятого підпункту «г» пункту 1 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, під час дії воєнного стану, звільняються з військової служби з обставин зазначених в частині 12 ст.26 Закону , зокрема через такі сімейні обставини, як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Положення Закону як підставу для звільнення передбачає необхідність постійного догляду як за хворими повнолітніми особами (дружиною (чоловіком), батьками своїми чи дружини (чоловіка), повнолітньою дитиною), так і за хворою неповнолітньою дитиною. Саме через це, зокрема, воно містить вказівку на те, що такі особи, у тому числі неповнолітні, саме за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду. Тобто, у залежності в залежності від того, повнолітньою чи неповнолітньою особою є хворий, який потребує постійного догляду, закон на підтвердження цього факту вимагає або висновок медико-соціальної експертної комісії або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я відповідно. Як слідує з Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917, яким визначаються повноваження лікарсько-консультативних комісій, до таких повноважень, крім інших, належить вирішення питань потреби дітей віком до 18 років у постійному сторонньому догляді та не належить вирішення питань потреби у такому догляді повнолітніх хворих. Отже, з наведених вище положень нормативно-правових актів України слідує, що для підтвердження наявності такої підстави для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану як необхідність постійного догляду за хворою матір`ю (яка звісно є повнолітньою) військовослужбовець, який проходить службу за призовом під час мобілізації на особливий період, має надати саме висновок медико-соціальної експертної комісії, а не висновок лікарсько-консультативної комісії медичного закладу, до повноважень якої вирішення такого питання не належить.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. В якому вказує, що відповідачем не здійснено жодного посилання на норму Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917 якою б було заборонено надавати медичні висновки відносно повнолітніх хворих. З огляду на викладене, відповідачем ставиться під сумнів допустимість висновку ЛКК на підтвердження необхідності здійснення позивачем постійного догляду за своєю матір`ю, інвалідом ІІ групи. Однак, абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». передбачено, що необхідність постійного догляду повинна була бути підтверджена відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Тобто, законом, як актом вищої юридичної сили, встановлено, два альтернативні документи які мають бути подані, без зазначення вимог для цих документів. А батьки військовослужбовця чи дружини військовослужбовця ні в якому разі не можуть бути неповнолітніми на момент проходження служби військовослужбовцем. Законом не встановлено безальтернативної вимоги подачі виключно висновку медико-соціальної експертної комісії для підтвердження потреби у постійному догляді повнолітньої особи. Тобто, якщо відповідач вважає, що для звільнення за сімейними обставинними необхідно долучити акт обстеження сімейного стану військовослужбовця то обов`язок витребування такого акту з відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї військовослужбовця лежить безпосередньо на відповідачеві як на суб`єкті уповноваженому на вирішення порушеного у рапорті питання. Таким чином, вимога відповідача долучити акт обстеження сімейного стану військовослужбовця позивачем є абсолютно протиправною в силу відсутності такої норми чинного законодавства яка б покладала такий обов`язок на позивача та в силу прямої заборони такої вимоги з боку відповідача на підставі норми пп.2 п.7 Порядку.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

В листопаді 2024 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. У рапорті позивач зазначив, що його матір ОСОБА_2 , інвалід ІІ групи, яка спільно із ним проживає, згідно Висновку Лікарсько-консультативної комісії комунального підприємства «Первомайський міський центр первинної медикосанітарної допомоги» №773 від 27.09.2024 року потребує постійного стороннього догляду. При цьому інших осіб, які б здійснювали догляд не має.

До вказаного рапорту позивач додав копії: нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 сер. НОМЕР_2 від 01.02.1987 р., яким підтверджено родинний зв`язок між ОСОБА_1 та його матір`ю, ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчена копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією сер.12 ААГ №513235 від 29.01.2024 року, відповідно до якої підтверджено, що ОСОБА_2 являється інвалідом ІІ групи безстроково; оригінал висновку лікарсько-консультативної комісії КП «КНП Вознесенський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» №773 від 27.09.2024 року про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися і самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, за формою первинної облікової документації №080-4/о затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 року № 407, яким підтверджено необхідність здійснення догляду за ОСОБА_2 ; довідка старости сіл Новогригорівка та Ракове №49 від 05.02.2024 року, якою підтверджено, що за адресою, АДРЕСА_3 проживають лише ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відсутні інші особи члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

За наслідками розгляду вказаного рапорту відповідач відмовив у його погодженні через те, що для підтвердження необхідності стороннього догляду позивач має надати висновок медико-соціальної експертної комісії, а висновок лікарсько-консультативної комісії не є належним підтверджуючим документом для звільнення з військової служби у відповідності до ст. 26 Закону № 2232-XII.

Не погодившись з наданою військовою частиною відмовою, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжувався, який станом на дату розгляду справи не скасовано.

Частинами першою, другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у частині четвертій якої наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років

Таким чином, однією із підстав за сімейними обставинами визначено необхідність здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Абзацом 6 Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 (далі - Перелік № 413) передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

У контексті викладеного слід відмітити, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, а висновком лікарсько-консультативної комісії може бути підтверджено необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною.

Як свідчать матеріали справи, спірні правовідносини виникли з приводу звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю постійного стороннього догляду за матір`ю, тобто особою, яка досягла повноліття.

У ході судового розгляду встановлено, що позивач, призваний на військову службу під час мобілізації, подав рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка не здатна до самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду.

На підтвердження необхідного догляду за матір`ю позивач надав, серед інших документів копію Висновку Лікарсько-консультативної комісії комунального підприємства «Первомайський міський центр первинної медикосанітарної допомоги» №773 від 27.09.2024 року, згідно якого ОСОБА_2 по стану здоров`я потребує постійного догляду, однак звільнення зі служби не відбулося з підстав відсутності медичного висновку медико-соціальної експертної комісії, який би засвідчував факт потреби стороннього догляду.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 (далі - Положення).

Підпунктом 1 пункту 11 Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

При цьому, відповідно до абзацу третього пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 189 від 09.04.2008 року, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.06.2021 року за № 731/36353 (далі - Порядок № 189), лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Разом з тим, підпунктами 2-3 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 189 передбачено, що до основних завдань ЛКК належить здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності та надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження.

Відтак, МСЕК наділені більш ширшими повноваження та мають право формувати висновок для осіб віком понад 18 років за результатами розгляду документів, а ЛКК лише висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Так, аналізуючи наведені нормативні акти в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд дійшов висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що надана позивачем копія висновку КП «КНП Вознесенський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» №773 від 27.09.2024 року, згідно якого ОСОБА_2 рекомендовано соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю позивача та слугувати підставою для звільнення позивача з військової служби, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноважений інший орган (установа).

На думку суду, вказані обставини свідчать про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби з підстав, визначених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Разом з тим, суд вважає за необхідне зауважити, що положення Переліку № 413 деталізують приписи Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначені у підпункті «г» пункту 2 частини 4 статті 26, суперечність правових норм одна одній відсутня. При цьому, вказаний Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини, у той час приписи Переліку № 413 розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) про визнання протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 оформлене листом від 14.11.2024 року за вих.№1451/4/8877 про відмову у звільненні молодшого сержанта ОСОБА_1 з військової служби за мобілізацією за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, ОСОБА_2 , інвалідом ІІ групи та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення молодшого сержанта ОСОБА_1 з військової служби за мобілізацією за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення - відмовити.

2. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко