Справа № 160/1260/25
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2025 року Справа № 160/1260/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку щорічної одноразової допомоги до Дня Незалежності за 2024 р. вдовам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , інвалідів ІІ Світової війни, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії у порядку ст. ст. 7, 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. Nє 3551-XII - протиправними;
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що позивачки є дружинами померлих інвалідів, ліквідаторів аварії на ЧАЕС, мають статус члена сім`ї загиблого ветерана війни, а тому мають право на виплату разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2024 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами ст. 263 КАС України.
Роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
13.02.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що законодавцем делеговано Кабінету Міністрів України право визначати порядок та розміри разової грошової допомоги, передбаченої Законом №3551. Розмір виплат у 2024 році визначено постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2024 №369 Про встановлення розмірів разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", у 2024 році (далі - постанова № 369). Відповідач зазначив, що правовідносини між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та позивачем 1 та позивачем 2 відсутні, оскільки Головним управлінням не реалізовано управлінську функцію суб`єкта владних повноважень та не прийнято жодного рішення (в розумінні Кодексу адміністративного судочинства), відповідно, позовні вимоги є такими, що заявлені передчасно. Головне управління не може використовувати кошти Пенсійного фонду на виплату грошової допомоги. Бюджетне фінансування для виплати позивачу грошової допомоги у розмірі, заявленому у позові, Головному управлінню не передбачено. Наголосив, що доводи позивача у позовній заяві зводяться до неправомірності дій Кабінету Міністрів України, що полягають у прийнятті Постанови № 754 у чинній редакції.
Згідно ч. 3, 4 ст. 263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є вдовою померлого інваліда II світової війни І групи, ліквідатора аварії на ЧАЕС 1 категорії у 1986 ОСОБА_9 , що підтверджується: паспортом ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 20.08.1996 р., свідоцтвом № НОМЕР_2 від 08.11.2019 р, свідоцтвом про укладання шлюбу НОМЕР_3 від 04.11.1994 р., паспортом ОСОБА_10 НОМЕР_4 від 15.08.1996 р, свідоцтвом НОМЕР_5 від 28.03.2000 р, свідоцтвом НОМЕР_6 від 07.12.2018 р, свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 НОМЕР_7 від 02.07.2019 р., експертним висновком № 5675 від 02.10.2019 р., довідкою МСЕК № 197209 від 28.05.2000 р., довідкою МСЕК № 994416 від 10.01.2019 р., довідкою МСЕК № 051538 від 10.01.2019 р, довідкою № 256 від 27.03.2018 р, свідоцтвом про право на спадщину НМВ № 861336 від 07.10.2020 р, чоловік, якої - ОСОБА_9 був визнаний гідним до строкової служби і був направлений до проходження строкової служби до лав Радянської Армії з 05.05.1986 р. по 16.05.1986 р., 16.06.1986 р., з 30.09.1986 р. по 06.10.1986 р., з ЗО. 10.1986 р. по 31. 10.1986 р. та виконував обов язки щодо військової служби у зоні відчуження, ліквідуючи наслідки аварії на ЧАЕС, проходив строкову службу у В/Ч НОМЕР_8 АДРЕСА_1 та отримав захворювання, яке призвело до інвалідності І групи та смерті.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є вдовою померлого інваліда П світової війни ІІІ групи, ліквідатора аварії на ЧАЕС 1 категорії, ОСОБА_12 , який помер: ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується: посвідчення № НОМЕР_17 від 25.05.2023, пенсійного посвідчення НОМЕР_18 від 05.09.2017р., довідкою Б/Н за січень 1988 р, посвідчення НОМЕР_19 від 11.09.2019 р., експертним висновком М 4484 від 05.05.2023 р, свідоцтвом про смерть НОМЕР_20 від 17.02.2023 р, довідкою МСЕК № 212191 від 10.09.2019 р, довідкою МСЕК № 051659 від 10.09.2019 р, свідоцтвом про право на спадщину № 271 від 22.02.2022 р. був призваний на спеціальні військові збори та виконував обов`язки щодо військової служби у зоні відчуження з 19.11.1987 р. по 21.01.1988 р. у В/ч НОМЕР_21 АДРЕСА_2 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 є вдовою інваліда ІІ світової війни ІІ групи, ліквідатора аварії на ЧАЕС, 1 категорія у 1988 р. ОСОБА_14 , який помер: ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується: паспортом НОМЕР_29 , виданий Центрально-Міським РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області 19.12.1995, свідоцтвом про одруження НОМЕР_30 від 21.08.1992, посвідченням НОМЕР_31 від 12.04.2017, посвідченням № НОМЕР_32 від 20.11.2017, посвідченням НОМЕР_33 від 17.05.2005, військовим квитком НОМЕР_34 від 01.09.1965, свідоцтвом про смерть НОМЕР_35 від 10.12.2016, експертним висновком № 2858 від 27.03.2017, який брав безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків з 09.04.1988 по 06.07.1988 проходив спеціальні військові збори у В/ч НОМЕР_36 у с. Ораное.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є вдовою померлого ОСОБА_15 інваліда другої світової війни І групи, ліквідатора аварії на ЧАЕС 1 категорія, який помер: ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_37 від 27.04.2004 р., посвідченням НОМЕР_38 від 28.04.2016, посвідченням № НОМЕР_39 від 09.01.2018, посвідченням № НОМЕР_40 від 15.05.2018, довідкою № 768 від 14.07.2017, свідоцтвом про право на спадщину ННК 343137 від 23.08.2018, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.08.2018, витягом з Державного реєстру справ на нерухоме майно про реєстрацію права власності RRР-4ННL7G2ВQ від 23.08.2018 р., довідкою № 194 від 28.08.2018„ довідкою № 4/4256 від 05.11.1992 р., свідоцтвом про смерть НОМЕР_41 від 16.10.2015, експертним висновком № 7613 від 28.03.2016 р„ військовим квитком НОМЕР_42 від 13.01.1982, архівною довідкою № 51/1/4029 від 29.03.1999, який брав безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків з 16.01.1988 по 05.04.1988 проходив спеціальні військові збори у В/ч НОМЕР_21 АДРЕСА_3
Як зазначається у позові, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 грошову допомогу до Дня Незалежності України за 2024 рік не отримали у встановленому розмірі.
Вважаючи, що відповідач виплатив одноразову грошову допомогу до Дня Незалежності України в 2023 році у меншому розмірі, ніж передбачено статтею 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивачі звернулися до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з нормою ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ). Цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Відповідно до статті 15 Закону №3551-XII (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 №367-XIV) щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружились вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружились вдруге, щорічна разова грошова допомога виплачується в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.
Як визначено статтею 17 вищезгаданого Закону, фінансування витрат, пов`язаних з введенням його в дію, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.
Підпунктом б підпункту 1 пункту 20 розділу II Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України від 28.12.2007 №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік" та про внесення змін до деяких законодавчих актів України (набрав чинності 01.01.2008) частину п`яту статті 15 Закону №3551-XII викладено у новій редакції, за змістом якої, щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружилися вдруге, та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".
Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 у справі №1-28/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу ІІ Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.
Надалі Законом України від 28.12.2014 №79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (набрав чинності 01.01.2015) розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Кабінетом Міністрів України кожного бюджетного року приймалися відповідні постанови з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".
Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Конституційний Суд України вказав у вищезазначеному рішенні, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України. Встановлення пунктом 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що суперечить принципу верховенства права, закріпленому у статті 8 Конституції України.
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення, відповідно до частини другої статті 152 Конституції України.
Відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020, окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Відтак, з 27.02.2020 норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII, не застосовувались у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18) стаття 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовувалась у такій редакції: щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружились вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружились вдруге, щорічна разова грошова допомога виплачується в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.
Відтак, з 27.02.2020 позивачі набули право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №367-ХІV від 25.12.1998, яка передбачала розмір щорічної разової допомоги до 5 травня для членів сім`ї померлих ветеранів війни у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Однак 15.04.2023 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань" від 20.03.2023 № 2983-IX (далі - Закон № 2983-IX), яким частину п`яту статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" викладено в такій редакції: Щороку до Дня Незалежності України членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10, статті 10-1 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, які не одружилися вдруге, та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Вказані положення Закону №2983-IX неконституційними не визнавалися і є чинними.
Наведена зміна Закону вчинена Верховною Радою України шляхом внесення прямих змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а не шляхом встановлення відповідних норм черговим Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, як це відбувалося раніше і на заборону чого вказував Конституційний Суд України у своїх рішеннях з даного питання.
Такий спосіб внесення змін до Закону не дає суду підстав стверджувати про неконституційність відповідних змін правового регулювання.
На виконання вищенаведених норм, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 02.04.2024 №369 (далі - Постанова № 369).
Постановою №369 затверджуються порядки використання коштів для соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань і виплати до Дня Незалежності України (раніше ця виплата була до 5 травня календарного року).
Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення у 2024 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і Про жертви нацистських переслідувань", затвердженого Постановою №369, грошова допомога виплачується до 24 серпня 2024 р. в такому розмірі: членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, статус яким установлено згідно з пунктом 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, які не одружилися вдруге, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни та жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, - 650 гривень.
1) порівняння редакцій ч.5 ст.13 Закону №3551-XII та Порядку №754 демонструє очевидну різницю в розмірах щорічної разової грошової допомоги, при цьому не на користь допомоги, запровадженої Законом №2983-IX та Порядком №754, яка за розміром значно менша тієї допомоги, яку отримували особи з інвалідністю внаслідок війни до внесення змін до Закону;
2) запроваджену Законом №2983-ІХ разову грошову виплату до Дня Незалежності України за її правовою природою не слід вважати новим видом соціального забезпечення для осіб з інвалідністю внаслідок війни;
3) зміна розміру допомоги у зазначений спосіб звужує досягнутий високий рівень соціального захисту осіб з інвалідністю внаслідок війни, відтак не може вважатись рівноцінною як це передбачає ст.2 Закону №3551-XII, що, своєю чергою, суперечить також ст.ст.17, 22 Конституції України.
Відтак, суд вважає, що правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05.03.2024 року підлягають застосуванню в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, якою визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, позивачі як члени сім`ї загиблих ветеранів війни мають право на виплату разової грошової допомоги до Дня Незалежності за 2024 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для нарахування та виплати щорічної одноразової допомоги до Дня Незалежності за 2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , оскільки останні не перебувають як отримувачі пенсії на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2023 р. № 1396 «Деякі питання соціального захисту осіб, які мають особливі та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, ветеранів війни та осіб, що працюють в спеціальних умовах» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) інформація про осіб (за категоріями), які мають право на отримання разової грошової виплати до Дня Незалежності України і не перебувають на обліку в Пенсійному фонді України, подається Пенсійному фонду України до 1 серпня поточного року Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури, Головним управлінням Національної гвардії, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро, Державною податковою службою, Державною митною службою, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Державним бюро розслідувань, Службою безпеки, розвідувальними органами, Службою судової охорони, Міністерством юстиції, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Офісом Генерального прокурора, Державною судовою адміністрацією, Державною спеціальною службою транспорту, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями, підприємствами, установами, організаціями.
У разі неможливості подання Пенсійному фонду України визначеної в абзаці першому цього пункту інформації до 1 серпня поточного року таку інформацію може бути подано до 1 жовтня поточного року.
Із наведених норм слідує, що не перебування особи на обліку у пенсійному органі не є перешкодою для нарахування та виплати разової грошової виплати до Дня Незалежності України, оскільки у такому випадку на інші формування, підприємства, установа чи організації покладено обов`язок інформування Пенсійного фонду України щодо осіб, які мають право на отримання разової грошової виплати до Дня Незалежності України.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що у спірних правовідносинах позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , мали законні сподівання на отримання щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2024 рік, відповідно до ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», втім така допомога не була виплачена внаслідок недотримання п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2023 р. № 1396 «Деякі питання соціального захисту осіб, які мають особливі та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, ветеранів війни та осіб, що працюють в спеціальних умовах».
Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у заявленій позовній вимозі позивачів щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивачів щорічну одноразову допомогу до Дня Незалежності, оскільки стягненню підлягають вже нараховані суми, тоді як в межах спірних правовідносин відповідачем належний позивачам розмір щорічної грошової допомоги ще нарахований не був.
У зв`язку із зазначеним, суд робить висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо виплати позивачу щорічної разової допомоги за 2023 рік як учаснику бойових дій у меншому розмірі, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком, а тому наявні правові підстави для часткового задоволення позову.
Оскільки позивачів звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку щорічної одноразової допомоги до Дня Незалежності за 2024 р. вдовам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 інвалідів ІІ світової війни, учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. № 3551-XII.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII щорічну одноразову допомогу до Дня Незалежності за 2024 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_49 ), ОСОБА_17 (РНОКПП НОМЕР_50 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_51 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_52 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_53 ), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_40 ), ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_46 ) в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 03 березня 2025 року.

Суддя Н.Є. Калугіна