Справа № 420/14535/23
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/14535/23

Суддя першої інстанції Дубровна В.А.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 17.09.2024р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

21.06.2023р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови їй у виплаті грошового забезпечення не виплаченого загиблому військовослужбовцю ОСОБА_2 ; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 виплатити їй недоотримане грошове забезпечення ОСОБА_2 : додаткову винагороду в розмірі 98500грн., грошове забезпечення в сумі 13421,31грн., індексацію в розмірі 967,97грн., грошову допомогу на оздоровлення в сумі 13421,31грн. та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в сумі 13421,31грн., в порядку визначеному п.1, 2 розділу ХХХ наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

В обґрунтування позову, позивач зазначає, що звернулась до відповідача з заявою про виплату їй нарахованого грошового забезпечення але не виплаченого загиблому військовослужбовцю племіннику ОСОБА_2 . Проте, відповідач протиправно відмовив їй у виплаті грошового забезпечення, мотивуючи відсутністю ступеню родинного зв`язку згідно п.1 розділу ХХХ Порядку № 260.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.09.2024р. визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не дотримання вимог пункту 1 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 при розгляді заяви ОСОБА_1 від 17.10.2022 року (вх. №5727 від 25.11.2022 р); зобов`язано військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.10.2022 року (вх. №5727 від 25.11.2022 р), з урахуванням правових висновків, викладених у даному судовому рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що згідно п.1 розділу XXX наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» ступінь родинного зв`язку ОСОБА_1 та загиблого племінника ОСОБА_2 , не передбачає виплату недоотриманих коштів, оскільки відсутні докази перебування позивача на утриманні у загиблого військовослужбовця або набуття права спадкоємця.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині задоволених позовних вимог, то перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог апеляційним судом не здійснюється.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно позову є тіткою загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 відповідно до сповіщення сім`ї №161 від 27.09.2022 та свідоцтва про смерть ОСОБА_2

17.10.2022 року позивач звернулась до військової частини НОМЕР_1 з заявою про отримання одноразової допомоги, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, внаслідок загибелі військовослужбовця», враховуючи що вона є рідною тіткою загиблого, проживала з ним фактично однією сім`єю перебуваючи у нього на утриманні, та у ОСОБА_2 відсутні інші близькі родичи. До звернення додано: копію паспорту ОСОБА_1 , копію витягу з ДРАЦСГ про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, копію сповіщення сім`ї № 161 від 27.09.2022 № 3655, копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію військового квитка серії НОМЕР_2 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 /а.с.8-9/

16.12.2022 року командуванням військової частини НОМЕР_1 листом №9907 повідомило ОСОБА_1 , що згідно пункту 1 розділу XXX наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошовою забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував па грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку ), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються відповідно до чинного законодавства України. Оскільки, ступінь родинного зв`язку ОСОБА_1 не передбачений вказаним пунктом Порядку №260, як такий що дає право на отримання грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 для набуття права на виплату недоотриманих коштів необхідно звернутися до суду для набуття права спадкоємця. /а.с.7/

Не погоджуючись з невиплатою грошового забезпечення померлого племінника ОСОБА_2 , позивач звернулася до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначається Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п.1 Розділу ХХХ Порядку №260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з п. 2 розділу ХХХ Порядку №260, грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Позивач у даній справі вважає протиправною відмову відповідача щодо виплати їй грошового забезпечення загиблого військовослужбовця племінника ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона, крім рідної тітки загиблого військовослужбовця, також перебувала на його утриманні.

З огляду на викладене, як вірно встановлено судом першої інтанції, відповідач повинен був з`ясувати (перевірити) всі обставини щодо осіб, які мають право на отримання такого грошового забезпечення, які наведені у пункті 1 розділу ХХХ Порядку № 260, у тому числі, і щодо дотримання прав та інтересів позивача, як утриманця загиблого військовослужбовця, проте відповідачем вказаного не виконано.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що при вирішенні питання щодо права позивача на отримання грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , відповідач передчасно дійшов висновку про відсутність у позивача вказаного права лише за ознакою ступеню родинного зв`язку, не прийнявши до уваги перебування її на утриманні військовослужбовця.

Відтак, доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, а отже відсутні підстави для скасування судового рішення щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача про виплату грошового забезпечення загиблого військовослужбовця-племінника.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст. 139, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на військову частину НОМЕР_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.В. Єщенко О.В. Яковлєв