Справа № 440/11447/24
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/11447/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/11447/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

26.09.2024 адвокат Нижник Яна Петрівна, здійснюючи представництво інтересів ОСОБА_1 , звернулася з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиключення з військового обліку та неприведення у відповідність даних в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно позивача, зобов`язавши ІНФОРМАЦІЯ_2 внести інформацію до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, виключивши ОСОБА_1 з військового обліку та змінивши його категорію обліку на "не військовозобов`язаний".

В якості підстави для звернення до суду заявниця вказує на протиправну, як на її думку, поведінку відповідача, який не виключив позивача з військового обліку на підставі постанови військово-лікарської комісії від 27.05.2022 №7/1001 як такого, що визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 позовну заяву було залишено без руху.

Після усунення недоліків, ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 261 КАС України, відзив на позов не надав, хоча й отримав копію позовної заяви в електронний кабінет.

Натомість 14.01.2025 до суду від Кременчуцького РТЦКСП надійшло клопотання, в якому представник відповідача вказував, що відповідно до п. 22.5 глави 22 розділу ІІ "Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008, на офіцерів запасу, визнаних непридатних до військової служби з виключенням з військового складається виключно свідоцтво про хворобу (військово-лікарською комісією), яке разом із постановою ВЛК підлягає обов`язковому направленню для розгляду та затвердження 12 Регіональною військово-лікарською комісією. Свідоцтво про хворобу на молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 від позаштатної військово-лікарській комісії Кременчуцького РТЦКСП із затвердженням постанови ВЛК 12 Регіональною військово-лікарською комісією до Кременчуцького РТЦКСП до цього часу не надходило (а.с. 65).

Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 19.08.2024 за інформацією автоматизованої інформаційно-комунікаційної системи "Оберіг" на військовому обліку в Кременчуцькому РТЦКСП як офіцер запасу у званні молодшого лейтенанта як придатний до військової служби (а.с. 48).

За результатами медичного огляду позаштатною ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 27.05.2022 постановою від 27.05.2022 №7/1001 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с. 56-59).

Відповідно до відомостей військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого 19.02.1990 Кременчуцьким РТЦКСП, ОСОБА_1 непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку згідно з довідкою ВЛК від 27.05.2022 (а.с. 23-41).

У позовній заяві адвокат вказує, що позивач влітку 2024 року установив на телефон застосунок "Резерв+", з якого дізнався, що його не виключено з військового обліку, на підтвердження чого додала скрішот із застосунку "Резерв+" (а.с. 22).

З метою встановлення причин відсутності інформації щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку адвокат Нижник Я.П. 13.08.2024 звернулася до відповідача з адвокатським запитом (а.с. 43-47).

У відповідь на цей запит відповідач листом від 19.08.2024 №1/13917 повідомив заявницю про те, що рішенням суду зі справи 757/6346/14-к та 554/7569/23 в Кременчуцькому РТЦКСП були вилучені всі документи щодо роботи ВЛК за період 2022 рік по 29.09.2023 в рамках відкритого кримінального провадження, тому неможливо підтвердити факт виключення з військового обліку громадянина ОСОБА_1 , 1967 р.н. Станом на 19.08.2024 за інформацією автоматизованої інформаційно-комунікаційної системи "Оберіг" громадянин ОСОБА_1 , 1967 р.н. перебуває на військовому обліку в Кременчуцькому РТЦКСП як офіцер запасу у званні молодшого лейтенанта як придатний до військової служби (а.с. 48).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виключення з військового обліку та неприведення у відповідність даних в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно ОСОБА_1 , останній через представника звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку заявленим вимогам позивача, суд перш за все з`ясовує обставини наявності або відсутності ознак порушеного права та суть такого порушення у разі його наявності.

Так, підставою звернення до суду з цим позовом слугувало переконання позивача про неправомірну бездіяльність відповідача, яка виявилася у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про виключення ОСОБА_1 з числа військовозобов`язаних, тобто коригування інформації про позивача в електронній базі даних, розпорядником якої у відповідному регіоні є Кременчуцький РТЦКСП.

Як вже встановлено судом, у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_2 з приводу надання інформації щодо невнесення відомостей до Єдиного електронного реєстру військовозобов`язаних, призовників та резервістів про виключення ОСОБА_1 з військового обліку відповідач листом від 19.08.2024 №1/13917 повідомив, що рішенням суду зі справи 757/6346/24-к та 554/7569/23 в Кременчуцькому РТЦКСП були вилучені всі документи щодо роботи ВЛК за період 2022 рік по 29.09.2023 в рамках відкритого кримінального провадження, тому неможливо підтвердити факт виключення з військового обліку громадянина ОСОБА_1 1967 р.н.

Разом з цим, окреслюючи мету звернення до Кременчуцького РТЦКСП, у своєму запиті адвокат повідомила, що у лютому 2024 ОСОБА_1 з метою внесення про нього достовірних відомостей до Єдиного електронного реєстру військовозобов`язаних, призовників та резервістів з`явився до Кременчуцького РТЦКСП, де надав для огляду документи, що підтверджують його непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с. 43-45).

Однак адвокат у своєму запиті не повідомила на захист якого порушеного права позивача подано цей запит.

Не повідомляє адвокат цього і суду. Будь-яких доказів з приводу того, що оспорена бездіяльність відповідача справила вплив хоч на якесь право позивача, або внаслідок такої бездіяльності позивач зазнав несприятливого впливу з боку третіх осіб, представник суду не надає.

У свою чергу відповідач з об`єктивних причин (вилучення всіх документів щодо роботи ВЛК за період 2022 рік по 29.09.2023 в рамках відкритого кримінального провадження за рішенням суду у справах 757/6346/24-к та 554/7569/23 в Кременчуцькому РТЦКСП) повідомив адвоката про те, що наразі позбавлений можливості підтвердити чи спростувати факт виключення ОСОБА_1 з військового обліку.

У зв`язку з цим суд звертається до напрацьованої практики Верховного Суду у питаннях щодо захисту законного інтересу.

Так, у постанові від 25.04.2018 у справі № 461/2132/17 Верховний Суд висловив загальні підходи до захисту законного інтересу. Законний інтерес, якщо його порушує суб`єкт владних повноважень, може бути предметом судового захисту в порядку адміністративного судочинства. Під час розгляду справи суд з`ясовує, які саме фактичні обставини зумовлюють існування інтересу, відносини, що існують з приводу об`єкту інтересу, а також інші індивідуальні особливості, що відображають законність інтересу та необхідність судового захисту прагнень позивача.

У свою чергу суд зазначає, що відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас, за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004, поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". У цьому ж Рішенні зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Крім того, заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Для відкриття провадження у справі недостатньо лише суб`єктивного твердження позивачів, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

Всупереч наведеному доводи позивача є абстрактними, без будь-якого обґрунтування негативного впливу оскаржуваної бездіяльності відповідача на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача, що свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтереси, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову.

Верховний Суд також, при з`ясуванні статусу позивача як "потерпілого", керуєвався практикою, напрацьованою Європейським судом з прав людини. Поняття "потерпілий" має автономне значення (не залежить від національного законодавства) і має значення лише для цілей застосування Конвенції. Водночас, підходи ЄСПЛ мають важливе методологічне значення для розвитку практики національних судів.

Відповідно до статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає: a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви; b) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином.

Отже, право особи на звернення до ЄСПЛ пов`язане з наявністю у неї статусу жертви (потерпілого). Слово "жертва" в контексті статті 34 Конвенції означає особу або осіб, яких прямо або опосередковано торкнулося стверджуване порушення. Отже, стаття 34 стосується не тільки безпосередньої жертви або жертви стверджуваного порушення, але також непрямих жертв, яким порушення заподіяло б шкоду або які б мали дійсну і особисту зацікавленість в тому, щоб воно припинилося (Валліанатос та інші проти Греції [ВП], №№ 29381/09 та 32684/09, п. 47, від 07.11.2011).

Щоб мати можливість подати скаргу відповідно до статті 34, заявник повинен бути здатним довести, що оскаржуваний захід "зачіпає його безпосередньо" (Тенасє проти Молдови [ВП], №7/08, п. 104, від 27.04.2010, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29.04.2008).

Суд також визнав, що заявник може вимагати статус жертви порушення Конвенції, якщо він чи вона знаходяться під дією (охоплені) законодавства, яке дозволяє вживати таємні заходи спостереження, а також, якщо відсутні засоби правового захисту (Роман Захаров проти Росії [ВП], № 47143/06, пп. 173-178, від 04.12.2015). Проте для того, щоб мати можливість претендувати на статус жертви в такій ситуації, заявник повинен надати обґрунтовані і переконливі докази вірогідності того, що порушення, що впливає на нього або неї особисто, буде мати місце; одних підозр або припущень недостатньо (Сенатор Лайнс GmbH проти Австрії, Бельгії, Данії, Фінляндії, Франції, Греції, Ірландії, Італії, Люксембургу, Нідерландів, Португалії, Іспанії, Швеції та Великої Британії [ВП] (ухв.), №56672/00, від 10.03.2004).

Суд також підкреслює, що Конвенція не передбачає подання actio popularis з метою тлумачення прав, які вона містить, або дозволу фізичним особам оскаржити положення внутрішньодержавного права тільки тому, що вони вважають, не перебуваючи під прямим впливом такого положення, що воно може суперечити Конвенції (Аксу проти Туреччини [ВП], №№ 4149/04 та 41029/04, п. 50, від 15.12.2012, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29.04.2008).

З наведеного випливають такі ознаки "потерпілого" від порушення законного інтересу: а) безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов; б) має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обґрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому. Зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності; в) негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду); г) існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

Зазначені критерії не мають застосовуватись механічно та негнучким способом. Суд повинен захищати усе розмаїття законних інтересів особи, а тому у кожній конкретній справі дослідження інтересу особи через призму наведених критеріїв буде слугувати гарантією захисту таких інтересів.

Однак встановлені судом у цій адміністративній справі обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не є потерпілим від оскаржуваної бездіяльності відповідача.

Тож оскільки бездіяльність, яку оскаржує позивач, не спричинила будь-якого негативного впливу безпосередньо на обсяг прав, свобод чи інтересів позивача, про що свідчить відсутність навіть доводів про те, що позивач зазнав реальної шкоди, то у позивача відсутні й підстави стверджувати про матеріально-правову заінтересованість у заявленому позові, що у свою чергу є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07.11.2019 у справі №515/589/15, від 05.12.2019 у справі №814/2892/16.

Відтак, за відсутності порушеного права - відсутній і об`єкт судового захисту та, як наслідок, відсутні й підстави для задоволення позову.

За відсутності підстав для задоволення позову - відсутні й підстави для розподілу судових витрат, які складаються лише із сум сплаченого позивачем за звернення до суду з цим позовом судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 у справі №440/11447/24 - залишити без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун