Справа № 300/8609/24
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Боршовський Т.І.

03 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/8609/24 пров. № А/857/3573/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Шавель Р.М., Хобор Р.Б.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі № 300/8609/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2024р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у якому просила суд:

-визнати протиправними дії щодо не зарахування до страхового стажу періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю:17.07.2003р. - 12.04.2004р., періодів роботи: 09.08.2007р. - 30.09.2007р., 01.12.2011р. - 31.12.2011р. та 01.04.2012р. - 30.04.2012р. у приватного підприємця ОСОБА_2 , а також у подвійному розмірі періоду роботи: 02.09.2013р. - 04.09.2024р. у КНП Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення;

-зобов`язати зарахувати до загального страхового стажу період отримання матеріальної допомоги по безробіттю:17.07.2003р. -12.04.2004р., періодів роботи: 09.08.2007р. - 30.09.2007р., 01.12.2011р. - 31.12.2011р. та 01.04.2012р. - 30.04.2012р. у приватного підприємця ОСОБА_2 за трудовим договором № 1914 від 09.08.2007р., та здійснити перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах з 04.03.2024р.;

-зобов`язати здійснити з 04.09.2024р. перерахунок та виплату пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до страхового стажу період роботи: 02.09.2013р. - 04.09.2024р. у КНП Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради в подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.12.2024р. позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування з 04.03.2024р. до страхового стажу ОСОБА_1 періодів отримання матеріальної допомоги по безробіттю: 17.07.2003р. - 12.04.2004р.; періодів роботи: 09.08.2007р. - 30.09.2007р., 01.12.2011р. - 31.12.2011р., 01.04.2012р. - 30.04.2012р. в ординарному розмірі; періоду роботи: 02.09.2013р. - 29.02.2024р. в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Крім того, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати з 04.03.2024р. до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання матеріальної допомоги по безробіттю: 17.07.2003р. - 12.04.2004р.; періоди роботи: 09.08.2007р. - 30.09.2007р., 01.12.2011р. - 31.12.2011р., 01.04.2012р. - 30.04.2012р. в фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням уже проведених платежів.

Одночасно, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 04.03.2024р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу період роботи: 02.09.2013р. - 29.02.2024р. в подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням уже проведених платежів.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.12.2024р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

В зв`язку з впровадженням принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

11.03.2024р. за результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії за № 87. Вказаним рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки відповідно до ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах за наявності відповідного страхового стажу мають жінки після досягнення 55 років і при страховому стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

16.05.2024р. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі № 300/2795/24 суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 11.03.2024р. № 87.

Крім того, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. "б" ч.1 ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 за №213-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020р., починаючи з 04.03.2024.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.05.2024р. у справі № 300/2795/24 набрало законної сили 18.06.2024.

ч.4 ст.78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

04.03.2024р з метою виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.05.2024р. у справі № 300/2795/24, пенсійний орган призначив ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Позивач 04.09.2024р. звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії . Зокрема, про зарахування до страхового стажу періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю: 17.07.2003р. - 12.04.2004р., та періоди роботи: 09.08.2007р. - 30.09.2007р., 01.12.2011р. - 31.12.2011р. та з 01.04.2012р. - 30.04.2012р. в фізичної особи підприємця ОСОБА_3 ; період роботи з 02.09.2013р. -04.09.2024р. у КНП Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення.

02.10.2024р. листом пенсійний орган повідомив позивача про незарахування до страхового стажу періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 17.07.2003р. - 12.04.2004р., оскільки не зазначено, що позивач отримувала матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. Щодо періодів роботи з 09.08.2007р. - 30.09.2007р., 01.12.2011р. - 31.12.2011р. та 01.04.2012р. - 30.04.2012р., в таких періодах відсутні відомості в системі персоніфікованого обліку .

Крім того, 09.10.2024р. Головне управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом повідомив позивача про відсутність правових підстав для зарахування періоду роботи: 02.09.2013р. - 04.09.2024р. у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

01.01.2004р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до його Преамбули цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Стосовно покликань апелянта про правомірність незарахування до страхового стажу позивача періодів отримання матеріальної допомоги по безробіттю: 17.07.2003р. - 12.04.2004р., оскільки не зазначено, що позивач отримувала матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, колегія суддів зазначає про таке.

В абз.3 ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Положеннями п. а) ч.3 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

ст.7 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття визначено види забезпечення та соціальні послуги, якими є: допомога по безробіттю; допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.

В абз.6 пп.2 п.2.1 розділу Постанови правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок № 22-1) видно, що період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, а починаючи з 01 січня 2010 року - індивідуальними відомостями про застраховану особу.

В спірних правовідносинах, пенсійний орган не зарахував до страхового стажу позивача період отримання допомоги по безробіттю у Тисменицькому районному центрі зайнятості Івано-Франківської області з 17.07.2003р. - 12.04.2004р. Тобто, період до 01 січня 2010 року, який підлягає підтвердженню лише на підставі записів у трудовій книжці.

Із змісту відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.10.1993р., чітко видно, що ОСОБА_1 з 17.07.2003р. розпочато виплату матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; 12.01.2004р. закінчено виплату матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до п.п.12 п.1 ст.31 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Трудова книжка є належним та допустимим доказом вказаного періоду виплати позивачу допомоги по безробіттю, оскільки записи про вказаний період: 17.07.2003р.-12.04.2004р. є чіткими та зрозумілими, вчинені на підставі відповідних наказів, запис про припинення виплати допомоги по безробіттю містить назву посади, підпис відповідальної особи та відтиск печатки Тисменицького районного центру зайнятості.

Отже, вимога пенсійного фонду про підтвердження ОСОБА_1 період отримання допомоги по безробіттю: 17.07.2003р. - 12.04.2004р. додатковими документами, зважаючи на належні записи трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.10.1993р. є необґрунтована.

До позовної заяви позивач долучила довідку Тисменицького управління Івано-Франківської філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості від 21.03.2024р. № 1846-14.7.1/25-24, із змісту якої видно, що вона перебувала на обліку як безробітна в Тисменицькому районному центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю з 17.07.2003р. (наказ № 239 від 30.07.2003р.) - 12.04.2004р. (наказ НТ 040122 від 22.01.2004р.).

Отже, в даному випадку є вірним висновок суду першої інстанції, що період отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю: 17.07.2003р. - 12.04.2004р. підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо періодів роботи: 09.08.2007р. - 30.09.2007р., 01.12.2011р. - 31.12.2011р. та 01.04.2012р. - 30.04.2012р., колегія суддів звертає увагу на таке.

Із змісту записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.10.1993р., чітко видно, що ОСОБА_1 з 09.08.2002р. прийнята на посаду помічника кухара до ПП ОСОБА_3 на підставі трудового договору №1914 від 09.08.2007р., який зареєстровано в Івано-Франківському міському центрі зайнятості; 31.07.2012р. звільнена з роботи за згодою сторін .

На час виникнення спірних правовідносин, була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. № 58 (далі Інструкція № 58).

В п.4.1 Інструкції № 58 видно, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

п.4 Постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993р. № 301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що запис про прийом ОСОБА_1 09.08.2007р. на посаду помічника кухара до ПП ОСОБА_3 , є чітким та зрозумілим, вчинений на підставі трудового договору № 1914 від 09.08.2007р., який зареєстрований в Івано-Франківському міському центрі зайнятості.

Запис про звільнення ОСОБА_1 з роботи 31.07.2012р., є чітким та зрозумілим, містить відтиск печатки та підпис директора Івано-Франківського міського центру зайнятості.

З огляду на вказані вище положення Інструкції та Порядку, важливим для врахування відповідного періоду роботи особи до її страхового стажу, що дає право на пенсію, є наявність відповідних записів у трудовій книжці щодо такої роботи, а не якість оформлення трудової книжки працівника його роботодавцем.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, від 19.12.2019 у справі № 307/541/17.

Верховний Суд у постановах від 08.05.2018р. у справі № 559/484/17 та від 07.11.2019р. у справі № 686/19477/16 зазначив, що лише при наявності неправильності чи неточності записів у трудовій книжці, для підтвердження стажу приймаються до уваги інші документи, які визначені вищевказаним Порядком № 637, зокрема: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; довідки; виписки із наказів; особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати; посвідчення; характеристики; письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Отже, записами трудової книжки НОМЕР_1 від 27.10.1993р. підтверджено період трудової діяльності позивача:09.08.2002р.-31.07.2012р. в ПП ОСОБА_3 .

В ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення видно, що до стажу роботи для призначення пенсії зараховується, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

ст.1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, передбачено, що страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

В п.1 ч.1 ст.24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, видно, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

ст.20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, визначено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010р. № 2464-IV (далі - Закон № 2464) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

В ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" видно, що платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) (крім використання праці домашніх працівників).

ч.2, ч.4 ст.24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

ч.1 ст.40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначно, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно ст.106 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Тобто, посадові особи таких страхувальників, відповідальні за сплату страхованих внесків, в разі їх несплати, несуть передбачену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність, а пенсійний орган застосовує до страхувальників фінансові санкції та здійснює заходи щодо стягнення такої заборгованості зі сплати страхових внесків.

Таким чином, щодо періодів трудової діяльності після 1 липня 2000, Верховний Суд при застосуванні норм Закону Про пенсійне забезпечення (ст.56), Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ст.ст.20, 24, 40, 106) дійшов висновків, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Невиконання підприємством-страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавляти соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві. Протилежний підхід є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, ОСОБА_1 не повинна відповідати за неналежне виконання фізичною особою-підприємцем - страхувальником свого обов`язку щодо нарахування та належної сплати страхових внесків. Наявність заборгованості фізичної особи-підприємця по страховим внескам за найманих працівників не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду її роботи в такої фізичної особи-підприємця.

Вказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, які викладені у наступних постановах, а саме: від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 1 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 20 березня 2019 у справі № 688/947/17, від 31 жовтня 2019 року у справі № 683/1814/16-а, від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а, від 26 березня 2020 року у справі № 299/3616/16-а, від 17 листопада 2021 року у справі № 242/5635/16-а, від 30.12.2021 у справі № 348/1249/17.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що періоди роботи ОСОБА_1 : 09.08.2007р. - 30.09.2007р., 01.12.2011р. - 31.12.2011р. та 01.04.2012р. -30.04.2012р. підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача з часу призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 04.03.2024р, оскільки такі періоди підтверджені належними записами трудової книжки яку надав позивач пенсійному органу разом із первинною заявою від 04.03.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Стосовно вимог про зобов`язання здійснити зарахування до страхового стажу позивача період роботи: 02.09.2013р. - 29.02.2024р. у КНП Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради в подвійному розмірі згідно з ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, суд апеляційної інстанції зазначає про таке.

В ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» видно, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Із змісту записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.10.1993, чітко видно, що ОСОБА_1 з 02.09.2013р. прийнята на посаду молодшої медичної сестри палатної наркологічного відділення № 1 Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру; з 25.10.2019р. Івано-Франківський обласний наркологічний диспансер реорганізовано в Комунальне некомерційне підприємство Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради; 01.04.2020р. позивача переведена молодшою медичною сестрою до наркологічного відділення планового лікування; 31.08.2023р. звільнена у зв`язку з переведенням до Комунального некомерційного підприємства Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради; 01.09.2023р. прийнята на посаду молодшої медичної сестри загальнопсихіатричного відділення № 5 конорбідних (залежних) станів Комунального некомерційного підприємства Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради.

Вказані періоди роботи позивача з 02.09.2013р. -29.02.2024р. у вищезазначених психіатричних установах підтверджені також довідкою Комунального некомерційного підприємства Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради від 29.01.2024р. № 1635 та довідкою Комунального некомерційного підприємства Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради від 29.01.2024р. № 1636.

Пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах встановлені ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788.

З 01.09.2023р. КНП Івано-Франківський спеціальний заклад надання психіатричної допомоги Івано-Франківської обласної ради реорганізований шляхом приєднання до КНП Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради.

В ст.1 Закону України Про психіатричну допомогу визначено, що психіатрична допомога це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.

Фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги.

Заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

Амбулаторна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах.

Стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, до видів діяльності КНП Івано-Франківський спеціальний заклад надання психіатричної допомоги Івано-Франківської обласної ради та КНП Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради належать спеціалізована медична практика 86.22 (цей клас включає медичне консультування та лікування у сфері спеціальної медицини лікарями-спеціалістами та хірургами), діяльність лікарняних закладів 86.10 (цей клас включає короткострокове та тривале перебування пацієнтів у лікарнях широкого профілю, які здійснюють медичну, діагностичну та лікувальну діяльність (наприклад, громадські та обласні лікарні, лікарні некомерційних організацій, університетські лікарні, військові шпиталі та в`язничні лікарні), та лікарняні установи спеціального призначення (наприклад, наркологічні та психіатричні клініки, інфекційні лікарні, пологові будинки, санаторно-курортні заклади) та загальна медична практика код 86.21 (цей клас включає медичне консультування та лікування у сфері загальної медицини, які надають лікарі загального профілю).

Тобто, КНП Івано-Франківський спеціальний заклад надання психіатричної допомоги Івано-Франківської обласної ради та КНП Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради, як лікарняні заклади призначені для надання психіатричної допомоги, і в розумінні ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є закладами з надання психіатричної допомоги.

Таким чином, за правилами ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів п.16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у психіатричному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, які викладені у постанові від 20.04.2022р. у справі № 214/3705/17.

Стосовно доводів апелянта про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі періоду роботи позивача у психіатричному закладі після 01.01.2004р., суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на таке.

За правилами ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення та в силу приписів пункту 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування період роботи в закладі з надання психіатричної допомоги підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно розрахунку стажу від 04.03.2024р. період роботи позивача: 02.09.2013р. - 29.02.2024р. врахований до страхового стажу ОСОБА_1 в одинарному розмірі.

Отже, відмова пенсійного органу зарахувати до стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періоди роботи в психіатричному закладі охорони здоров`я після 01.01.2004р. не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправною.

Такий висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування вказаних вище норм матеріального права, викладеним в постановах від 22.12.2021р. в справі № 688/2916/17, від 20.04.2022р. в справі № 214/3705/17, від 08.06.2022р. в справі № 510/1593/16-а, від 27.04.2023р. в справі № 160/14078/22 в справі №160/14078/22 від 27.04.2023р., в справі № 214/3705/17 від 20.04.2022р., в справі № 689/1593/16-а від 08.06.2022р., в справі № 689/872/17 від 04.12.2019р..

ч.1 ст.308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З роз`яснень, які наведені в п.13.1 Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», видно, що у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмовлених позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано - Франківській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституції України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі № 300/8609/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель