Справа № 520/23885/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 березня 2025 року

м. Київ

справа №520/23885/23

адміністративне провадження № К/990/1972/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мацедонської В.Е.

суддів - Мартинюк Н. М., Мельник-Томенко Ж. М.,

перевіривши касаційну скаргу адвоката Білоуса Віталія Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1

на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року

у справі № 520/23885/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 ,третя особа: Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

-визнати бездіяльність та зобов`язати уповноважених осіб в/ч НОМЕР_1 або НОМЕР_3 -Н здійснити наступні виплати військовослужбовцю ОСОБА_1 :

у розмірі мінімальної одноразової грошової допомоги після укладання першого контракту у 2022 році;

грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік, передбачену наказом Міністерства оборони України від 17.06.2018 за № 260;

матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за № 704;

грошову компенсацію за невідбуту щорічну основну відпустку за 2022 рік;

одноразову грошову допомогу за наслідком отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, яка передбачена п.п. 7 п. 2 ст. 16 Закону № 2011;

грошову компенсацію за відсутність забезпечення речовим майном, а саме бойовим єдиним комплектом; бойовим спеціальним комплектом; повсякденною формою одягу військовослужбовців Збройних Сил України; інвентарним та іншим майном, яке передбачено за посадою ОСОБА_1 у відповідності до наказу Міністерства оборони України від 29.04.2016 за № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту».

-визнати бездіяльність та зобов`язати уповноважених осіб в/ч НОМЕР_1 або НОМЕР_3 -Н здійснити виплати додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць у період часу із червня по жовтень 2022 року;

-визнати бездіяльність та зобов`язати уповноважених осіб в/ч НОМЕР_1 або НОМЕР_3 -Н здійснити виплати додаткової винагороди у зв`язку із здійсненням заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за період часу із квітня по травень 2022 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність та зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити виплати додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць у період часу із червня по жовтень 2022 року.

Визнано бездіяльність та зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити виплати додаткової винагороди у зв`язку із здійсненням заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за період часу із квітня по травень 2022 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.2024 року у справі № 520/23885/23 - скасовано в частині визнання бездіяльності та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 здійснити виплати додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць у період часу з серпня 2022 року по жовтень 2022 року.

Прийнято в цій частині постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.24 у справі №520/23885/23 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, представник позивача подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 07 січня 2025 року касаційну скаргу представника позивача було повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2025 року залишено без руху касаційну скаргу та надано позивачу строк на усунення недоліків касаційної скарги тривалістю у 10 днів для усунення недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстав (підстави), на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 КАС України підстави (підстав) (пункт 4 частини другої статті 330 КАС України), з належним її обґрунтуванням, а також обґрунтуванням наявності виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

10 лютого 2025 року до Верховного Суду надійшла заява про уточнення касаційної скарги разом з оновленою касаційною скаргою на виконання ухвали Верховного Суду від 04 лютого 2025 року.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з таких підстав.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Перевіривши касаційну скаргу представника позивача, Судом встановлено, що її зміст не відповідає вимогам пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, оскільки ним не обґрунтовано підстави, на якій подана касаційна скарга, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Так скаржник вказує пункт 1 частину 4 статті 328 КАС України як підставу касаційного оскарження. При цьому зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18, що свідчить про те, що, здійснюючи підготовку справи до апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції, у порушення імперативних положень статті 306 КАС України, не вирішив питання про долучення нових доказів, доданих до апеляційної скарги.

Верховний Суд в ухвалі від 04 лютого 2025 року чітко роз`яснив умови прийнятності пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України.

Посилаючись на вказаний пункт скаржник повторно не зазначає конкретну норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку застосовано без урахування висновку Верховного Суду. Звертаємо увагу, що вказана норма права має бути застосована судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. До того ж, скаржник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справі, у якій Верховним Судом, на його думку, був зроблений висновок.

Також скаржник посилається на п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС, відповідно до якого підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

При цьому ухвалами Верховного Суду вже повідомлялося скаржнику, що пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

У відсутності обґрунтованих підстав, визначених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України, Суд позбавлений можливості прийняти доводи скаржника щодо наявності підстави передбаченої пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України.

Крім того, як убачається із матеріалів касаційного провадження, скаржником не зазначено про наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, про що повідомлялося в ухвалі Верховного Суду від 04 лютого 2025 року.

Згідно з вимогами частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження, а за змістом частини першої статті 341 КАС України, за винятком частини третьої цієї статті КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Таким чином межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, зазначеними скаржником, та викладеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Разом з тим, перевіривши заяву про усунення недоліків касаційної скарги Суд зазначає, що представником позивача так і не усунуто недоліки касаційної скарги та не зазначено підстави касаційного оскарження, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, а також не вказано наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи з посиланням на невірну оцінку судами попередніх інстанцій доказів у справі, однак, у силу частини 2 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, скаржником не усунуто недоліки касаційної скарги, визначені в ухвалі Верховного Суду від 04 лютого 2025 року у частині подання до суду, касаційної інстанції касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстав (підстави), на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 КАС України підстави (підстав) (пункт 4 частини другої статті 330 КАС України), з належним її обґрунтуванням, а також обґрунтуванням наявності виняткових обставин, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

З огляду на те, що станом на дату постановлення цієї ухвали скаржником не усунені недоліки касаційної скарги у визначений строк, касаційна скарга підлягає поверненню.

За приписами частини другої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає поверненню скаржнику у зв`язку із неусуненням недоліків касаційної скарги, визначених в ухвалі Верховного Суду від 04 лютого 2025 року, у встановлений судом строк.

Керуючись статтями 169, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Білоуса Віталія Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 520/23885/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа: Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді Н. М. Мартинюк

Ж. М. Мельник-Томенко