Справа № 127/40893/24
Суддя: Каленяк Р. А.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/321/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2025 р. м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Каленяк Р.А. розглянувши в порядку спрощеного судового провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови серії ЕНА № 3618796 від 07.12.2024, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ДПП про скасування постанови серії ЕНА № 3618796 від 07.12.2024, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що постановою поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області рядовим поліції Перфіловим К.Є. серії ЕНА № 3618796 від 07.12.2024 року на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП в розмірі 510 грн.

Відповідно до даної постанови ОСОБА_1 07 грудня 2024 року о 09:48 год., керуючи автомобілем марки «HYUNDAI ELANTRA», р/н НОМЕР_1 , в м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе 130А, проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3 «ґ» Правил дорожнього руху України. Інспекторами поліції Гудзовим І. та Перфіловим К.Є. довести свою позицію доказами або показами свідків подій не змогли та діяли лише з особистого переконання. ОСОБА_1 у свою чергу надав інспектору поліції усні пояснення, вказав що здійснював завершення маневру, та не маючи можливості без застосування екстренного гальмування зупинити свій транспортний засіб, йому довелось закінчувати маневр на жовтий сигнал світлофора, оскільки у протилежному випадку спричинив би аварійну ситуацію на дорозі з катастрофічними наслідками.

На думку позивача постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він правопорушення у якому його визнав винним інспектор поліції не здійснював та ПДР України не порушував.

Крім того, позивач стверджує, що інспектор поліції при винесені постанови не керувався жодними доказами, які б підтверджували його вину у скоєнні правопорушення.

Також позивач в поданому до суду позові вказував, що інспектором поліції грубо порушено вимоги законодавства при складанні постанови та безпідставно не враховано його пояснення щодо невинуватості у вчиненні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КАС України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Справи незначної складності визначаються ч. 6 ст. 12 КАС України.

Згідно із ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України судовий розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ухвалою суду від 23.12.2024 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. З відзиву на адміністративний позов про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що під час патрулювання 07.12.2024 року о 09:51год. у м. Вінниця інспекторами роти 1 БУПП у Вінницькій області ДПП, зокрема Гудзовим І. та Перфіловим К.Є. було зупинено транспортний засіб марки «HYUNDAI ELANTRA», р/н НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 керуючи тз проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив вимоги ПДР України. З відео камер спостереження «Безпечне місто» вбачається проїзд на заборонений сигнал світлофора (відео додається).

Встановивши всі обставини правопорушення, інспектором поліції було прийнято рішення про притягнення водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову серії ЕНА № 3618796 від 07.12.2024 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Крім того, разом із відзивом на адміністративний позов надано диск з відео камер спостереження «Безпечне місто» та нагрудної відеокамери поліцейського, щодо скоєного правопорушення.

03.02.2025 на електрону адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач у своїй відповіді на відзив зазначає, що ознайомившись з відзивом та переглянувши відеозаписи, долучені до нього, категорично заперечує доводи представника відповідача - Липовської Н., оскільки вважає сам відзив поверхневим, шаблонним, та таким, який не відповідає на викладені в його позовній заяві, допущені працівниками патрульної поліції Гудзовим І. та Перфіловим К.Є., порушення вимог законодавства та його прав, як учасника дорожнього руху, та будь-яким чином не спростовує їх. Відзив представника відповідача не має будь-якого пояснення на доводи позивача чи їх спростування, а лише містить перелік статей законодавчих та нормативно-правових актів, які тим не менш не доводять правомірність дій працівників поліції.

Із переглянутого файлу відеозапису від 07.12.2024 з назвою «export-uv4fg» (з якого зрозуміло, що він зроблений з нагрудної камери одного з працівників поліції, чітко зафіксовано, що працівники поліції Гудзов І. та Перфілова К.Є. під час притягнення мене до відповідальності порушено вимоги ст. 33, 245, 251, 280 КУпАП не взято до уваги його пояснень щодо завершення маневру відповідно до пункту 8.10 Правил дорожнього руху, не підтверджено порушення доказами та посилання на них.

Із переглянутого файлу відеозапису з назвою «IMG_7103» встановлено, проїзд двох транспортних засобів з ліва на право (чорного і сірого) фіксує безпосередньо на перехресті, тобто після перетину стоп-лінії. Тривалість зазначеного відеозапису не підтверджує руху цих транспортних засобів на заборонений сигнал світлофора, інакше як у зв`язку з завершенням маневру, як то передбачено вимогами пунктом 8.10 Правил дорожнього руху (не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху). Завершується відеозапис відразу після перетину транспортними засобами перехрестя. Який їх подальший рух, і в якому напрямку він здійснюється, не відомо.

Відеозаписів з інших камер чи ракурсів які б давали змогу ідентифікувати транспортні засоби чи точно визначити час проїзду перехрестя, а також який сигнал світлофора і коли працював, не має.

З огляду на викладене, позивач вважає відзив представника відповідача на його адміністративний позов не обґрунтованим з урахуванням зазначених заперечень та відмовити у його задоволенні. Свій позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, викладені в заявах по суті справи, обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 07.12.2024 поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області рядовим поліції Перфіловим К.Є., було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3618796, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 07 грудня 2024 року о 09:48 год., в м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе 130А, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «HYUNDAI ELANTRA», р/н НОМЕР_1 проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3 «ґ» ПДР - порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність водіїв, зокрема, за порушення правил проїзду перехресть на заборонений сигнал світлофора.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР).

За пунктом 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Згідно з п. 8.7 ПДР, світлофори, призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, X-подібні.

Відповідно до п. 8.7.3 ґ жовтий сигнал світлофору забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз. 4 п. 24 постанови).

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що суд бере до уваги лише ті докази які здобуті в порядку, що не суперечить Закону.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до абзацу першого пункту 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що Верховний Суд у постанові від 26.07.2019 року у справі № 751/4088/17 виклав свою позицію щодо переїзду регульованого перехрестя в аналогічному випадку, зазначивши, що водій, який розпочав рух на зелений миготливе світло та, з урахуванням дорожньої обстановки не зміг би зупинити транспортний засіб у місці передбаченому п. 8.10 ПДР України, не вдаючись до екстреного гальмування, продовжив рух на жовтий сигнал світлофору, забезпечуючи при цьому безпеку дорожнього руху, що відповідає вимогам п. 8.11 ПДР України, таким чином спростовано факт вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З метою спростування доводів позивача, представником відповідача до суду надано відзив до якого долучено відеозапис з камер спостереження «Безпечне місто» та нагрудного відеореєстратора.

Відповідач у своєму відзиві стверджує, що на відеозаписі «IMG_7103» з камер спостереження «Безпечне місто», вбачається що позивач дійсно здійснив проїзд перехрестя на жовтий заборонений сигнал світлофора.

Проте, зі змісту спірної постанови судом встановлено, що в п. 7 «До постанови додаються» не відображено відомостей про докази у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема і про відеозаписи з камер спостереження «Безпечне місто» та з боді-камери поліцейського, у зв`язку з чим долучені до відзиву на позовну заяву відеофайли не є належними доказами у цій справі, оскільки посилання на ці докази (як додаток до постанови), у спірній постанові не відображено.

Отже, з урахуванням наведених вище обставин, суд дійшов до висновку, що матеріали справи свідчать про відсутність належних доказів, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи суд приходить до висновку, що відповідач не довів обставин щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, а отже оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Судом також встановлено, що при винесенні постанови інспектором не доведено вини позивача у вчиненні правопорушення, не враховано пояснень позивача, який свою вину не визнав, які суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, визнає правдивими, не було залучено відповідачем свідків, не долучено інших відомостей необхідних для вирішення справи, передбачених ст. 268 КУпАП України.

Згідно з положенням частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

А також, як вбачається із платіжного документа від 16.12.2024 квитанція ID: 4583-4328-3457-6608 про сплату судового збору, під час звернення позивача ОСОБА_1 до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом про скасування постанови серії ЕНА № 3618796 від 07.12.2024 року про накладення адміністративного стягнення, останній сплатив судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини третьої статті 4 Закону №3674-VІ за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на час звернення позивача до суду складає 1211 гривень 20 копійок.

В той же час, частиною п`ятою статті 4 Закону № 3674 передбачено, що розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на даний час складає 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 висловлено правовий висновок про те, що «… З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС).

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2024 року складає 3028 гривні.

Враховуючи вищенаведене, за подання позовної заяви позивачу в даному випадку необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок (1211,20 х 0,2).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, вважаю, що позивачу ОСОБА_1 слід повернути судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, як помилково сплаченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 122, 293 КУпАП, ст. 72-78, 90, 139, 241 - 246, 255, 257, 269, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3618796 від 07.12.2024 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадженні по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити, зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, як помилково сплачений згідно платіжного документа від 16.12.2024 квитанція ID: 4583-4328-3457-6608.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Суддя