Справа № 620/9378/24
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/9378/24 Головуючий у 1 інстанції: Бородавкіна С.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Ключковича В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.05.2024 № 74 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ч. 1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 з 21.04.2024 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоди роботи з 09.08.2004 по 23.05.2019, на підставі довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради від 13.05.2024 № 2-28/02/183.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.05.2024 №74 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення їй з 21.04.2024 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням його застосування відповідно до рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 №1-р/2020, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 09.08.2004 по 23.05.2019.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що позивачу до пільгового стажу не зараховано період роботи, згідно з пільговою довідкою від 13.05.2024 №2-28/02/183, оскільки, зазначена у довідці посада «палатна медсестра, сестра медична стаціонару» не відповідають Спискам виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановами Кабінету міністрів України від 16.01.2003 №36 та від 24.06.2016 №416 молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині». Також, апелянт вказує, що призначення та виплата пенсії відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України, а тому, має місце у втручання в дискреційні повноваження відповідача.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 09.08.2004 по 29.11.2022 працювала на посаді палатної медсестри госпітального відділення (з 31.05.2005 - сестра медична стаціонару госпітального відділення для інвалідів війни, з 06.04.2007 - сестра медична стаціонару шостого терапевтичного відділення (шосте фтизіатричне відділення з 10.07.2019), з 13.05.2020 - сестра медична стаціонару в третє фтизіатричне відділення) КЛПЗ «Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер» (з 10.07.2019 - КНП «Чернігівський обласний медичний центр соціально значущих та небезпечних хвороб» Чернігівської обласної ради»).

Відповідно до довідки КНП «Чернігівський обласний медичний центр соціально значущих та небезпечних хвороб» Чернігівської обласної ради» від 13.05.2024 №2-28/02/183, у період з 09.08.2004 по 23.05.2019 ОСОБА_1 повний робочий день виконувала роботи постійно і безпосередньо пов`язані з обслуговуванням хворих на туберкульоз у госпітальному відділенні, шостому терапевтичному відділенні за посадою палатна медсестра, сестра медична стаціонару, що передбачена Списком №2 розділу XXIV підрозділу 24а код КП 3231 (підстава - постанова КМУ від 16.01.2003 №36 (зі змінами, внесеними постановами КМУ від 13.12.2004 №1644, від 13.03.2006 №276, від 24.02.2010 №173, від 09.01.2014 №3)) та Списком №2 розділу XXIV підрозділу «Охорона здоров`я та соціальна допомога» (підстава - постанова КМУ від 24.06.2016 №461).

16 травня 2024 року, по досягненню повних 50 років, ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2. До заяви нею було додано відповідний пакет документів.

Вказану заяву розглянуто за екстериторіальним принципом Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та 24 травня 2024 року прийняло рішення №74 про відмову позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу та віку (55 років).

Так, до спеціального стажу ОСОБА_1 не враховано період роботи відповідно до вищевказаної довідки, оскільки, зазначена у ній посада «палатна медсестра, сестра медична стаціонару» не відповідає Списку, затвердженому постановами КМУ від 16.01.2003 №36 та від 24.06.2016 №461. При цьому, зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 31 рік 11 місяців 2 дні.

Про прийняте рішення ОСОБА_1 повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 28.05.2024.

Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За приписами пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Дані норми кореспондуються з нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ)

Відповідно до пунктів «а»-«б» статті 13 Закону №1788-ХІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах; працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення від 24 травня 2024 року № 74 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. «б» ч. 1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, апелянт зазначає, що позивачу до пільгового стажу не зараховано період роботи, згідно з пільговою довідкою від 13.05.2024 №2-28/02/183, оскільки, зазначена у довідці посада «палатна медсестра, сестра медична стаціонару» не відповідають Спискам виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановами Кабінету міністрів України від 16.01.2003 №36 та від 24.06.2016 №416 молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині».

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Наказом міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 р. затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно з п. 3 Порядку № 838, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 р.

Відповідно до довідки КНП «Чернігівська обласна лікарня» ЧОР від 13.05.2024 № 2-28/02/182, що узгоджується з трудовою книжкою позивача, ОСОБА_1 працювала в КЛПЗ «Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер» з 09.08.2004 по 29.11.2022 на посаді палатна медсестра, сестра медичного стаціонару, а саме:

- з 09.08.2004 прийнята на роботу палатною медсестрою в госпітальне відділення на час лікарняного листка по вагітності основного працівника (наказ від 09.08.2004 № 67-О);

- з 06.12.2004 продовжено роботу на посаді палатної медсестри госпітального відділення на час відпустки по догляду за новонародженою дитиною до 3-х років основного працівника (наказ від 06.12.2004 № 103-О);

- з 31.05.2005 у зв`язку зі змінами в штатному розписі у зв`язку з приведенням у відповідність до Державного класифікатора ДК 003-95 назв посад та професій - сестра медична стаціонару госпітального відділення для інвалідів війни (наказ від 31.05.2005 № 51-О);

- з 19.01.2006 переведена на посаду сестри медичного стаціонару госпітального відділення постійно (наказ від 16.01.2006 № 6-О);

- з 06.04.2007 переведена на посаду сестри медичної стаціонару в шосте терапевтичне відділення (наказ від 06.04.2007 № 34-О);

- з 10.07.2019 у зв`язку з реорганізацією закладу - КНП «Чернігівський обласний медичний центр соціально значущих та небезпечних хвороб» ЧОР (наказ від 10.07.2019 № 98);

- з 10.07.2019, у зв`язку з приведенням у відповідність до вимог інфекційного контролю шосте терапевтичне відділення - шосте фтизіатричне відділення (наказ від 11.07.2019 № 3-О);

- з 13.05.2020 переведена на посаду сестри медичної стаціонару в третє фтизіатричне відділення (наказ від 13.05.2020 № 61-О);

- 29.11.2022 звільнена, у зв`язку з переведенням до КНП «Чернігівська обласна лікарня» ЧОР, п. 5 ст. 36 КЗпП (наказ від 25.11.2022 № 324-О) (а.с. 22 звор.-23).

Наказом Чернігівського обласного протитуберкульозного диспансеру № 106 від 28.05.2003 затверджено «перелік робочих місць, за умовами праці з пільговим пенсійним забезпеченням», зокрема, підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за посадою: «сестри медичні палатні стаціонарних відділень» (а.с. 14 звор.-15).

Згідно з Висновком щодо підтвердження права на пенсію на пільгових умовах Головного управління праці та соціального захисту населення № 14/2884 від 01.06.2004, підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення працівникам Чернігівського обласного протитуберкульозного диспансеру у відповідності з наказом по установі від 28.04.04 р. № 106 за результатами атестації робочих місць за умовами праці за професіями, зокрема по Списку № 2 розділу XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога»- молодшим медичним сестрам, молодшим медичним сестрам з догляду за хворими, сестрам-господиням, поз 24-а-2а та молодшим спеціалістам з медичною освітою, поз 24а-2б (а.с. 15 звор.).

Відповідно Висновку Головного управління праці та соціального захисту населення № 16-27/5892 від 07.08.2009 за результатами експертизи якості проведення атестації робочих місць за умовами праці, відповідно до наказу від 25.05.2009 р. № 63, підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення працівників у шкідливих і важких умовах праці протягом робочого дня, за результатами атестації робочих місць за умовами праці за професіями, зокрема по Списку № 2 розділу XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога»- поз 24-а: молодшим медичним сестрам з догляду за хворими, сестрам-господиням, молодшим спеціалістам з медичною освітою (а.с. 16-18).

Згідно з Висновком Департаменту соціального захисту населення ЧОДА № 08-27/5972 від 07.07.2014 за результатами експертизи якості проведення атестації робочих місць за умовами праці, відповідно до наказу по закладу від 23.05.2014 р. № 60-О, підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення працівників у шкідливих і важких умовах праці протягом робочого дня, за результатами атестації робочих місць за умовами праці за професіями, зокрема по Списку № 2 розділу XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога»- поз 24-а у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах за професіями (посадами):сестра медична (всіх підрозділів і кабінетів, зазначених у наказі від 23.05.2014 р. № 60-О), код професії 3231, як молодшим спеціалістам з медичною освітою (а.с. 19-21).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт роботи позивача на посадах, віднесених до Списку №2, підтверджений наказами про затвердження переліку робочих місць, за умовами праці з пільговим пенсійним забезпеченням, проведення атестації робочих місць.

З приводу доводів апелянта про те, що станом на дату звернення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 2 позивач досягла віку 50 років, враховуючи п. 2 ч. 2 ст.114 Закону 1058-IV, необхідний вік для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 2 становить 55 років, слід зазначити наступне.

Після набуття чинності нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувалися п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Такий стан правового регулювання існував до 11 жовтня 2017 року - календарної дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, яким текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнений, зокрема, статтею 114, згідно частини 1 якої, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Разом з цим, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII у новій редакції викладений пункт 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 03.10.2017 Закону №2148-VІІІ), яка набрала чинності з 11.10.2007, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За приписами статті 12 Закону 1788-XII, право на пенсію за віком мають чоловіки -після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість, згідно пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам;

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України Рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII».

Рішенням Конституційного Суду України за № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII вирішено: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-»г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-»г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

У пункті 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Отже, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов).

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для жінок у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин:

«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».

Беручи до уваги викладене, доводи апелянта про те, що необхідний вік для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 2 становить 55 років, є необгрунтованими, оскільки, у даному випадку підлягають застосуванню положення Закону № 1788-ХІІ, а не Закону № 1058-IV.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.05.2024 №74 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та наявність підстав для його скасування.

Щодо доводів апелянта про втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу, слід зазначити наступне.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Як зазначив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №640/7089/17, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.

Також, Верховний Суд у постановах від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 08 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 сформулював висновок, відповідно до якого, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Беручи до уваги викладене, зобов`язання судом першої інстанції Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення їй з 21.04.2024 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням його застосування відповідно до рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 №1-р/2020, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 09.08.2004 по 23.05.2019 - не є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Ключкович В.Ю.