Справа № 820/5778/16
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 р.Справа № 820/5778/16

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Сліденко А.В.) від 05.12.2024 року (повний текст складено 13.12.24 року) по справі № 820/5778/16

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України

про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ДП «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС від 10.10.2016 р. № , яким визначено суму грошового зобов`язання за основним платежем в розмірі 10558681,00 грн.; скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС від 10.10.2016 р. № , яким визначено суму грошового зобов`язання за основним платежем в розмірі 4203429,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 2101714,50 грн.; скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС від 25.05.2016 р. № , щодо того, що частина суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, яку було завищено, підлягає виправленню платником податків у показниках звітності з податку на прибуток; скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС від 25.05.2016 р. № , щодо нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 5589,25 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 р. по справі № 820/5778/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 р. постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 р. по справі № 820/5778/16 скасовано в частині відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення від 25.05.2016 р. № та прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги Державного підприємства «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.05.2016 р. № .

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 р. по справі № 820/5778/16 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09.07.2024 р. постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 10.10.2016 № та від 25.05.2016 № , а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 залишено без змін.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині заявлених позовних вимог, суд касаційної інстанції зазначив, що суди попередніх інстанцій не здійснили аналізу умов договору викупу майна (предметів лізингу) з урахуванням положень договору фінансового лізингу та не надали оцінку доводам позивача щодо неможливості розгляду договору купівлі-продажу (викупу) майна (предметів лізингу) як чистого договору купівлі-продажу майна без урахування положень договору фінансового лізингу з підстав того, що передача майна фактично не здійснювалася, оскільки майно вже було отримано позивачем та, відповідно, вартість об`єкта фінансового лізингу вже була включена до вартості основних засобів з метою амортизації. Не перевірено доводи позивача щодо правомірного не включення ним суми 171110296,07 грн у вартість майна, оскільки за умовами пункту 1.9 договору фінансового лізингу коефіцієнт коригування KNBU застосовується до загальної суми лізингового платежу, при цьому застосування KNBU не змінює вартості предмета лізингу, та, відповідно, не відбувається збільшення вартості майна. Не з`ясовано, чи відноситься сума коефіцієнту коригування у розмірі 171110296,07 грн до інших витрат лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу, яка відповідно до пункту 1.9 договору фінансового лізингу не змінює вартості предмету лізингу, та є сумою лізингових платежів. Не надано оцінку доводам скаржника щодо правомірності включення ним до складу фінансових витрат суми коефіцієнту коригування, яка пов`язана із запозиченнями у вигляді фінансового лізингу та є фінансовими витратами платника податків. Не надано правової оцінки податковій накладній від 27.02.2015 №17, виписаній ТОВ «Прем`єр Лізинг» на загальну суму 171864266,13 грн., у тому числі: 753970,06 грн. сума коригування лізингових платежів, 171110296,07 грн. сума коригування залишкової вартості, згідно якої застосована ставка податку на додану вартість без податку на додану вартість. Не надано оцінку і висновкам акта перевірки щодо декларування платником обсягу придбаних без податку на додану вартість з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які не підлягають оподаткуванню, зокрема, сплата відсотків за договором фінансового лізингу. Також суд вказав, що судом апеляційної інстанції не перевірено доводи позивача щодо відображення відповідачем в акті перевірки протилежних правових позицій. Крім того, суд касаційної інстанції вказав, що рішення суду апеляційної інстанції взагалі не містить інформації про призначення такої експертизи, у судовому рішенні суд апеляційної інстанції не наводить мотивів щодо прийняття або неприйняття її як доказу у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При новому розгляді справи рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 року по справі № 820/5778/16 позовні вимоги залишено без задоволення.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що фахівцями СДПІ з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС з 21.03.2016 р. по 22.04.2016 р. проведена документальна позапланова виїзна перевірка ДП «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.01.2014 р. по 29.02.2016 р., питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за період з 01.01.2014 р. по 29.02.2016 р., питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р., інших питань дотримання податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 21.03.2016 р., за результатами проведення якої складений акт № 40/28-09-14-04/01056362 від 29.04.2016 р.

На підставі акту перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

від 25.05.2016 р. № , яким за порушення платником вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 189.9 статті 189, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 9165022,50 грн (основний платіж 6110015,00 грн, штраф 3055007,50 грн);

від 25.05.2016 р. № , яким за порушення платником вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 ПК України, позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за лютий 2016 року на суму 267745,00 грн;

від 25.05.2016 р. № , ким за порушення платником вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 135.1, 135.2, 135.4 статті 135, пункту 138.4 статті 138 ПК України, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, П(С)БО № 31, згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 31 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 12543941,00 грн, з яких, за податковими зобов`язаннями в сумі 12527627,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 16.314,00 грн;

від 25.05.2016 р. , яким за порушення платником вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 ПК України, позивачу збільшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік на суму 86478429,00 грн;

від 25.05.2016 р. № , яким за порушення платником пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/1032 (далі Положення № 637, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та згідно з абзацом 3 статті 1 Указу № 436/95, до платника застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 5589,25 грн.

Платник податків скористався правом адміністративного оскарження вказаних вище податкових повідомлень-рішень та рішенням ДФС України від 05.10.2016 р. № 21577/6/99-99-11-01-02-25 частково задоволено скаргу позивача та скасовано податкові повідомлення-рішення від 25.05.2016 р. № , від 25.05.2016 р. № , від 25.05.2016 р. № , а податкові повідомлення-рішення від 25.05.2016 р. № , від 25.05.2016 р. № залишено без змін.

З урахуванням рішення ДФС України, контролюючий орган виніс податкові повідомлення-рішення від 10.10.2016 р. № , яким за порушення платником вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 189.9 статті 189 ПК України, згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 6305143,50 грн. (основний платіж 4203429,00 грн., штраф 2101714,50 грн.);

від 10.10.2016 р. № , яким за порушення платником вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 135.1, 135.2, 135.4 статті 135, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, П(С)БО № 7, П(С)БО № 31, згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 31 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, на загальну суму 10558681,00 грн.

Не погодившись з винесеними контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, платник податків звернувся до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень було забезпечено дотримання вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції та висновків, які викладені Верховним Судом, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній до 31.12.2014), витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За приписами пункту 138.1 статті 138 ПК України (у редакції, чинній до 31.12.2014) витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України (у редакції, чинній до 31.12.2014) встановлено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 ПК України (у редакції, чинній до 31.12.2014) витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до положень підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (у редакції, чинній з 01.01.2015) об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Таким чином, платник податку на прибуток підприємстві з метою визначення об`єкта оподаткування прибутку визначає фінансовий результат до оподаткування (прибутку або збитку) шляхом коригування (збільшення або зменшення), використовуючи дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. При цьому показники обліку доходів, витрат доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до Положень (стандартів) бухгалтерського обліку або Міжнародних стандартів фінансової звітності.

Частиною другою статті 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, який затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Згідно з пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Відповідно до пунктів 5-7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

За приписами пункту 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

За визначенням, наведеним у пункті 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 14 «Оренда», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.07.2000 № 181 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), фінансова оренда - це оренда, що передбачає передачу орендарю всіх ризиків та вигод, пов`язаних з правом користування та володіння активом. Оренда вважається фінансовою за наявності хоча б однієї з наведених нижче ознак: 1) орендар набуває права власності на орендований актив після закінчення строку оренди; 2) орендар має можливість та намір придбати об`єкт оренди за ціною, нижчою за його справедливу вартість на дату придбання; 3) строк оренди становить більшу частину строку корисного використання (експлуатації) об`єкта оренди; 4) теперішня вартість мінімальних орендних платежів з початку строку оренди дорівнює або перевищує справедливу вартість об`єкта оренди; 5) орендований актив має особливий характер, що дає змогу лише орендареві використовувати його без витрат на його модернізацію, модифікацію, дообладнання; 6) орендар може подовжити оренду активу за плату, значно нижчу за ринкову орендну плату; 7) оренда може бути припинена орендарем, який відшкодовує орендодавцю його втрати від припинення оренди; 8) доходи або втрати від змін справедливої вартості об`єкта оренди на кінець терміну оренди належать орендарю.

Пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 14 «Оренда», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.07.2000 № 181 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що орендар відображає в бухгалтерському обліку одержаний у фінансову оренду об`єкт одночасно як актив і зобов`язання за найменшою на початок строку оренди оцінкою: справедливою вартістю активу або теперішньою вартістю суми мінімальних орендних платежів. Різниця між сумою мінімальних орендних платежів та вартістю об`єкта фінансової оренди, за якою він був відображений у бухгалтерському обліку орендаря на початку строку фінансової оренди, є фінансовими витратами орендаря і відображається у бухгалтерському обліку і звітності лише в сумі, що відноситься до звітного періоду. Розподіл фінансових витрат між звітними періодами протягом строку оренди здійснюється із застосуванням орендної ставки відсотка на залишок зобов`язань на початок звітного періоду. Якщо в угоді про фінансову оренду не вказана орендна ставка відсотка, то для визначення теперішньої вартості суми мінімальних орендних платежів і розподілу фінансових витрат орендар застосовує ставку відсотка на можливі позики орендаря.

За визначеннями, наведеними у пункту 3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 28.04.2006 № 415 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), фінансові витрати це витрати на проценти та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями; запозичення це позики, векселі, облігації, а також інші види короткострокових і довгострокових зобов`язань, на які нараховуються відсотки.

Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до пункту 140.1 статті 140 ПК України під борговими зобов`язаннями для цілей даного пункту слід розуміти зобов`язання за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, операціями РЕПО, зобов`язання за договорами фінансового лізингу та іншими запозиченнями незалежно від їх юридичного оформлення.

Положеннями підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що продаж (реалізація) товарів це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання.

Судовим розглядом встановлено, що ДП «УКРСПЕЦВАГОН» (Лізингоодержувач) та ТОВ «Прем`єр Лізинг» (Лізингодавець) укладений договір фінансового лізингу № 656П-ЦВСВ(зеф-12.1005)ю від 28.08.2012 р. та додаткові угоди до договору, за умовами яких Лізингодавець зобов`язується передати Лізингоодержувачу у тимчасове платне володіння і користування на умовах, передбачених договором предмети лізингу «Напіввагони, придатні для експлуатації на залізницях колії 1520 мм і мають можливість виходу на колії 1435 мм» у кількості 3000 одиниць, що не були в експлуатації, побудови 2012-2013 років, відповідають встановленим Лізингоодержувачем технічним вимогам.

На підставі цього, підприємством позивача у 2015 році включено до складу фінансових витрат витрати, понесені у результаті здійснення операції із придбання напіввагонів відповідно до умов вищевказаного договору.

Згідно відомості надходження основних засобів ДП «УКРСПЕЦВАГОН» за період 2013 року отримані від ТОВ «Прем`єр Лізинг» напіввагони оприбутковані та значаться на рахунку обліку 10553 «Вантажні вагони (напіввагони із нумерацією на « 5»), а саме: 373 напіввагонів вартістю у сумі 583333,34 грн. за одиницю (без ПДВ) на суму 217583333,00 грн.

Пунктами 9.4, 9.5 Договору фінансового лізингу передбачено оформлення дострокового викупу Предмета лізингу та оформлення передачі права власності на Предмет лізингу, шляхом оформлення договору купівлі-продажу, як це і передбачено ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг», із зазначенням, що Вартість (ціна) Предмета лізингу на дату укладання договору купівлі-продажу визначатиметься відповідно до формули, встановленої п. 3.16 договору фінансового лізингу.

Згідно п. 3.16 «Лізінгоодержувач має право достроково викупити Предмет лізингу, не менше ніж за 2 місяці письмово повідомивши про це Лізингодавця. У цьому випадку здійснюється викуп Предмету лізингу Лізингоодержувачем за залишковою вартістю Предмету лізингу з урахуванням коригування. При достроковому викупі Предмета лізингу Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити Лізингодавцю лізингові платежі не сплачені до дати дострокового викупу Предмета лізингу (заборгованість з лізингових платежів) та Залишкову вартість Предмета лізингу. Для цілей дострокового викупу Предмета лізингу Залишкова вартість Предмета лізингу визначається за наступною формулою:

ZV=(TV-SP)х КNBU, де

ZV - залишкова вартість Предмета лізингу для цілей дострокового викупу, грн.

TV - вартість Предмета лізингу, грн.

SP - сума сплачених Лізингоодержувачем платежів з відшкодування вартості Предмета лізингу, грн.

КNBU - коефіцієнт, що розраховується за фактом зміни офіційного курсу НБУ грн./дол. США, між датою сплати авансу відповідної місячної партії Предмету лізингу та датою, що передує даті дострокового викупу Предмета лізингу».

Згідно п. 1.9 договору фінансового лізингу «Коефіцієнт коригування КNBU - коефіцієнт, що розраховується за фактом зміни офіційного курсу НБУ грн./дол. США, між датою сплати авансу відповідної місячної партії Предмету лізингу та датою, що передує даті сплати чергового Лізингового платежу.

KNBU = Курс2/Курс1,

де «Курс1» - курс, встановлений НБУ для одного Долара США на дату сплати авансу по кожній щомісячній партії Предмету лізингу, а «Курс 2» - курс, встановлений НБУ для одного Долара США на день, що передує даті сплати Лізингового платежу.

Відповідно до додаткової угоди № 11 від 27.02.2015 р. до договору фінансового лізингу № 656П-ЦВСВ (зеф-12.1005)ю від 28.08.2012 р., у зв`язку зі здійсненням дострокового викупу майна (напіввагонів), договір лізингу достроково припинено та укладено договір купівлі-продажу (викупу) № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р.

Згідно з пп. 2.7 п. 2 Договору купівлі-продажу (викупу) залишкова вартість майна 233229282,57 грн., що складалася із залишкової вартості по тілу майна (предметів лізингу) на суму 62118986,50 грн. та суми коефіцієнту коригування у розмірі 171110296,07 грн.

У зв`язку з цим, ДП «УКРСПЕЦВАГОН» відповідно до Форми № 2 «Звіт про фінансові результати» та даних бухгалтерського обліку операції з придбання напіввагонів згідно договору купівлі-продажу (викупу) майна № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р. віднесено до складу рядка № 2250 «Фінансові витрати» у сумі 171110296,07 грн.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів зазначає, що 27.02.2015 року дію Договору фінансового лізингу № 656ПЦВСВ(зеф-12.1005)ю від 28.08.2012, укладеного між ДП «УКРСПЕЦВАГОН» і ТОВ «Прем`єр лізинг», припинено згідно умов додаткової угоди № 11 від 27.02.2015 та укладено Договір купівлі-продажу (викупу) № УСВ-27/02-2015-02, у зв`язку з чим суд вважає, що з 27.02.2015 року, з підстав припинення дії Договору фінансового лізингу, майно повністю перейшло у власність ДП «УКРСПЕЦВАГОН» на підставі Договору купівлі-продажу.

При цьому, як правильно було встановлено судом першої інстанції, додаткова угода № 11 від 27.02.2015 є останнім правочином у межах правовідносин з одержання заявником майна у режимі лізингу і містить досягнуті сторонами правочину домовленості відносно лізингових платежів виключно у сумі 1027687,40 грн. (п. 2.2 Додаткової угоди), та після 27.02.2015 р. жодних зобов`язань у межах Договору лізингу (у тому числі і проведення будь-яких грошових платежів у якості лізингових) сторонами правочину виконано бути не може.

Відповідно до умов Договору купівлі-продажу (викупу) № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015, укладеного між ДП «УКРСПЕЦВАГОН» і ТОВ «Прем`єр лізинг», встановлено наступне:

1.1. За договором Продавець зобов`язується в порядку та на умовах визначених Договором передати майно (предмети лізингу) у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти і сплатити за нього обумовлену грошову суму (викупну вартість).

1.2. Майно (предмети лізингу) є таким, що перебуває у користуванні Покупця. 2.1. Продаж майна (предметів лізингу), відбувається за викупною вартістю Майна (предметів лізингу), визначеного п. 2.7. Договору. Викупна вартість в розумінні Договору є залишковою вартістю в розумінні Договору фінансового лізингу, з урахуванням домовленостей Сторін, визначених цим Договором.

2.6. Сторони домовились, що до викупної вартості Предмету лізингу застосовується знижка в розмірі 20%, що на дату підписання Договору становить 58307320,64 грн.

З урахуванням застосування знижки, визначеної цим пунктом, залишкова вартість Майна (Предметів лізингу) становить 233229282,57 грн., що складається з: - 62118986,50 грн. - залишкова вартість по тілу Майна (Предметів лізингу), - 171110296,07 грн. сума коефіцієнту коригування.

2.7. Сторони домовились, що викупна вартість, яка підлягає сплаті Покупцем фіксується Сторонами та становить 233229282,57 грн., що, відповідно до умов Договору, розраховується наступним чином: VV = (TV - SP) 103485000,00) x KNBU) 20% TV вартість предмету лізингу, SP сума сплачених Лізингоодержувачем платежів з відшкодування вартості предметів лізингу, грн. (TV - SP) - залишкова вартість по тілу Майна (Предметів лізингу) = 181133733,12 грн., з урахуванням ПДВ.

103485000,00 сума авансового платежу з урахуванням ПДВ, що підлягає зарахуванню в рахунок залишкової вартості по тілу Майна (Предметів лізингу), без урахування коефіцієнту коригування, KNBU коефіцієнт, що розраховується за фактом зміни офіційного курсу НБУ грн./ долл США, між днем сплати авансу відповідної місячної партії Предмету лізингу та днем підписання Договору. (KNBU= «Курс 2»/ «Курс 1», де «Курс 1» - курс, встановлений НБУ для одного Долара США на день сплати авансу по кожній щомісячній партії Предмету лізингу, «Курс 2» - курс, встановлений НБУ для одного Долара США на дату підписання Договору.)

20% - знижка, в розмірі 58307320,64 грн.

3.2 Перехід права власності на Майно (предмети лізингу) відбувається в момент підписання акту приймання-передачі Майна (предметів лізингу) у власність. Після виконання всіх взаєморозрахунків за цим Договором, перед підписанням Акту приймання-передачі, Сторони підписують Акт звірки взаєморозрахунків.

3.3 Датою переходу Майна (предметів лізингу) у власність являється дата Акту приймання-передачі Майна (предметів лізингу) у власність.

Крім того, п. 3.4 Договору купівлі-продажу (викупу) № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 визначено, що враховуючи те, що на момент укладання Сторонами Договору Майно (предмети лізингу) вже знаходяться у володінні та користуванні Покупця, будь-яка поставка Майна (предметів лізингу) за цим Договором не відбувається, а Покупець, підписуючи Договір підтверджує, що Майно (предмети лізингу) було передане йому за Договором лізингу, та, на момент укладання Сторонами Договору, Майно (предмети лізингу) знаходиться у володінні та користуванні Покупця.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що за змістом п. 1.1, 1.2 Договору купівлі- однозначно указано, що предмет Договору лізингу перебуває саме у користуванні заявника, а не у власності, чим спростовуються доводи апелянта про те, що право власності на 373 напіввагони набуте саме у межах Договору лізингу

Крім того, за умовами п. 2 договору-купівлі продажу від 27.02.2015 передбачено, що продаж майна - предмету Договору лізингу відбувається за викупною вартістю, визначеною відповідно до п. 2.7 цього ж договору, чим спростовуються доводи апелянта про те, що викупна вартість майна за Договором купівлі-продажу є останнім лізинговим платежем за Договором лізингу.

Також суд зазначає, що згідно з п .2.2 Додаткової угоди № 11 від 27.02.2015 до договору фінансового лізингу остаточним лізинговим платежем є платіж у сумі - 1027687,40 грн., а тому, враховуючи, що спірна операція по придбанню напіввагонів між ДП «УКРСПЕЦВАГОН» та ТОВ «Прем`єр лізинг» проведена в межах Договору купівлі-продажу (викупу) майна (предметів лізингу) № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015, який в свою чергу не передбачає в собі жодних лізингових платежів, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про те, що з урахуванням додаткової угоди від 27.02.2015 № 11 до Договору фінансового лізингу від 28.08.2012 № 656П-ЦВСВ (зеф-12.1005)ю господарські операції заявника у межах Договору купівлі-продажу слід кваліфікувати саме у якості поставки товару та компенсації вартості майна, а не лізингового платежу чи будь-яких відсотків (процентів).

Суд першої інстанції дійшов також обґрунтованого висновку про те, що платіж на суму - 171110296,07 грн. за правовою природою є саме компенсацією вартості придбаного майна, а не фінансовими витратами, оскільки протилежне тлумачення призводить до визнання правомірною ситуації, коли платник, попередньо отримавши у власність актив - основний засіб у вигляді напіввагону вартістю - 583333,34 грн. за одиницю, додатково за Договором купівлі-продажу набуває право на збільшення витрат з податку на прибуток на - 458740,74 грн. за кожну одиницю з 373 напіввагонів.

Також, суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин визначення Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати» (затверджене наказом міністерства фінансів України від 28.04.2006 р. №415, зареєстрований в міністерстві юстиції України 26.05.2006р. за № 610/12484), згідно якого фінансові витрати - витрати на проценти та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями.

Суд першої інстанції також обґрунтовано зазначив про те, що платіж за Договором купівлі-продажу на суму - 171110296,07 грн. не пов`язаний із жодними запозиченнями чи виплатою процентів (відсотків) і оскільки він був обчислений поза межами дії договору лізингу, то цей платіж повинен відноситись на збільшення первісної вартості об`єктів основних засобів і впливати на обрахування суми податку на прибуток через процедуру амортизації, а не відноситись безпосередньо на зменшення фінансового результату до оподаткування, бо у такому випадку, сформувавши первісну вартість основного засобу у вигляді напіввагону у - 583333,34 грн. за одиницю, заявник безпідставно додатково за Договором купівлі-продажу набуває право на збільшення витрат з податку на прибуток на - 458740,74 грн. за кожну одиницю з 373 напіввагонів.

Що стосується доводів апелянта про те, що саме після укладання договору фінансового лізингу відбулась передача основних засобів, включення їх до балансу підприємства та оцінка їх первісної вартості, і у позивача відсутні були підстави переоцінювати вартість основних засобів після укладання договору купівлі продажу, оскільки це не передбачено П(С)БО, колегія суддів зазначає, що зі змісту Закону України від 16.07.1999р. № 996-ХIV "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" та Цивільного кодексу України слідує, що у податковій декларації з податку на прибуток учасник суспільних відносин повинен відобразити реальний стан власних активів та зобов`язань станом на останню календарну дату звітного податкового періоду за діючими правочинами або за правочинами, де зобов`язання можуть бути кваліфіковані або у якості припинених, або у якості таких, що не підлягають виконанню.

Оскільки станом на 31.03.2015 р. діяв Договір купівлі-продажу майна, за яким предмет Договору лізингу підлягав оплатному відчуженню у власність підприємства із проведенням грошової компенсації у вигляді викупної вартості, то викупна вартість майна за договором купівлі-продажу (171110296,07 грн.) підлягає кваліфікації як ціна відчуженого у власність заявника товару, а не останнього лізингового платежу.

Що стосується наявного в матеріалах справи висновку судово-економічної експертизи від 12.04.2018 р. № 13196 колегія суддів зазначає наступне.

Так, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 р. у справі № 820/5778/16 призначено судово-економічну експертизу та на вирішення судово-економічної експертизи було поставлено питання: Чи не суперечить правилам ведення бухгалтерського обліку віднесення Державним підприємством Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів до витрат, на суму яких зменшується фінансовий результат до оподаткування, суми коефіцієнту коригування за Договором купівлі-продажу (викупу майна) № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015р. ?.

За висновками комісійної судово-економічної експертизи, віднесення Державним підприємством Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів до витрат, на суму яких зменшується фінансовий результат до оподаткування, суми коефіцієнту коригування за Договором купівлі-продажу (викупу майна) № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015р. не суперечить правилам ведення бухгалтерського обліку визначених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ч. 2 ст. 101 КАС України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Згідно з ч. 1 ст. 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Дослідивши зміст висновку судово-економічної експертизи від 12.04.2018 р. № 13196, колегія суддів зазначає, що його предметом фактично є питання права щодо відповідності/невідповідності вимогам закону віднесення до витрат, на суму яких зменшується фінансовий результат до оподаткування, суми коефіцієнту коригування за Договором купівлі-продажу (викупу майна) № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р., у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що висновок експертизи не може бути кваліфікований у якості доказу у цій справі.

На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення є правомірними та підстави для їх скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 по справі № 820/5778/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко
Повний текст постанови складено 03.03.2025 року