Справа № 300/2999/24
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" березня 2025 р. справа № 300/2999/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ТзОВ «Халал тест» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:
ТзОВ «Халал тест» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повiдомлення-рiшення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №000966/0702 вiд 12.01.2024;
- визнати протиправним та скасувати податкове повiдомлення-рiшення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №000963/0702 від 12.01.2024;
- визнати протиправним та скасувати податкове повiдомлення-рiшення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №000967/0702 від 12.01.2024.
Позовні вимоги мотивовані прийняттям Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області протиправних податкових повідомлень-рішень №000966/0702 вiд 12.01.2024, №000963/0702 від 12.01.2024 та №000967/0702 від 12.01.2024.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
20.05.2024 року на адресу суду від Головного управління ДПС в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову.
31.05.2024 року через систему «Електрнонний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
Згідно висновків Акту контролюючим органом встановлено:
- занижено суму позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на загальну суму 320157,00 грн.;
- завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 Декларації) в сумі 122060,00 грн.
Вказані висновки Акту перевірки серед іншого ґрунтуються на тому, що при проведенні перевірки:
- встановлено не нарахування контролюючим органом «компенсуючих» податкових зобов`язань за п.198.5 ст.198 ПКУ в розмірі 455880,00 грн. на вартість ТМЦ в сумі 2279400,00 грн, які, на думку відповідача, не взяли участь в оподатковуваних операціях;
За даними Електронного кабінету платника податку встановлено винесення наступних податкових повідомлень-рішень, які позивач не отримував, а саме:
- податкове повiдомлення-рiшення форми 'Р' №000966/0702 вiд 12.01.2024 на суму 320 157,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 80 039,00 грн.;
- податкове повiдомлення-рiшення форми "В4" №000967/0702 від 12.01.2024 на суму завищення від`ємного значення 122 060,00 грн.
Відтак, позивачем надано запит про надання публічної інформації, на який 11.03.2024 року Головне управління ДПС в Івано-Франківській області надіслано на електронну адресу позивача вказані вище податкові повідомлення-рішення.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями Головного управління ДПС в Івано-Франківській області позивач звернувся з відповідним адміністративним позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до пункту 198.2. статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п. 198.3 ст. ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/ послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених п. 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводиться відповідно до цього Кодексу.
Від`ємне значення звітного податкового періоду за умови його невикористання в звітному періоді відповідно до пп. а) та б) п. 200.4 зараховується до складу, тобто стає частиною, податкового кредиту наступного податкового періоду.
Пунктом 185.1 ст. 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно з п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.
У разі здійснення операцій відповідно до п. 198.5 ст. 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання (п. 189.1 ст. 189).
Крім цього, особливості формування податкового кредиту визначні ст. 198 ПК України. Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Як передбачено п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/ виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
і) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).
Як встановлено судом з матеріалів справи, всі податкові накладні, що відображено у складі податкового кредиту належним чином зареєстровані в ЄРПН, даний факт не заперечується відповідачем.
Також, відповідачем в акті перевірки наведено дані документів, що підтверджують факт оплати позивачем сум зазначених у розрахунках бюджетного відшкодування ПДВ, жодних претензій до змісту та форми яких у контролюючого органу не виникало.
Щодо висновку, який міститься в акті перевірки, про те, що придбане м`ясо було використане не у господарській діяльності, суд зазначає наступне.
В ході перевірки, за результатами опрацювання наданих для перевірки первинних бухгалтерських та інших документів стосовно товарів/послуг, не виявлено та не встановлено фактів призначення для використання або початку використання товарів/послуг не у господарській діяльності позивача.
В процесі забою тварин виникають втрати, які залежать від породи, віку, статі, різновиду відгодівлі та ступеня вгодованості, а також транспортування від ферми до забійного цеху, і вказані втрати в середньому складають 30-40 відсотків від живої ваги.
Зазначену інформацію позивач надавав відповідачу в усних та письмових поясненнях, що також відповідають діючим нормам виходу м`яса в тушах і півтушах у відсотках до ваги живої маси, наведеним в листі Національної асоціації виробників м`яса та м`ясопродуктів України "Укрм`ясо" від 29 січня 2018 року вих. № 46-05/14 та безпосередньо в наказі позивача від 23.10.2020 №4, а саме: м`ясо 70 %.
Таким чином, відповідачем помилково не враховано, що зменшення живої ваги тварин внаслідок їх забою не є втратою сировини, та не може розглядатися як реалізація або умовний продаж, оскільки забій - це технологічна операція, спрямована на отримання готової продукції м`яса та м`ясопродуктів, тому вона не може мати податкових наслідків, оскільки забійний вихід це відношення забійної маси туші до приймальної живої маси худоби, виражене в процентах.
Контролюючим органом не враховано, що оприбуткування ВРХ позивачем проведено на баланс підприємства за закупівельними цінами та живій вазі кореспонденцією рахунків Д-т 201 "Сировина та матеріали" - К-т 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками".
Передача ВРХ на забій проводиться за закупівельними цінами та живій вазі кореспонденцією рахунків Д-т 23 "Виробництво" - К-т 201 "Витрати сировини та матеріали".
Після проведення забою оприбуткування на баланс продуктів забою в кількості виходу на загальну суму закупівельної вартості проводиться кореспонденцією рахунків 281 "Товари" - К-т 23 "Виробництво".
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначені Положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за № 27/4248 (далі - П(С)БО 16).
Згідно із п.6 П(С)БО 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Згідно з п. 12 Положення прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту). Пунктом 11 Положення визначено, що собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.
До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.
Таким чином, собівартість складається, зокрема, з вартості сировини, яка зменшується на вартість зворотних відходів за ціною можливого її використання.
Відповідно до п.24 П(С)БО 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за № 751/4044, запаси відображаються в бухгалтерському обліку і звітності за найменшою з двох оцінок: первісною вартістю або чистою вартістю реалізації.
За приписами ст.4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 №996-XIV (в редакції чинній на момент перевіряємого періоду господарської діяльності позивача) принцип обачності бухобліку - застосування в бухгалтерському обліку методів оцінки, які повинні запобігати заниженню оцінки зобов`язань та витрат і завищенню оцінки активів і доходів підприємства.
Таким чином, виходячи із вказаного принципу, призначені для реалізації зворотні відходи обліковуються за найменшою з оцінок.
Порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку визначено Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за №893/4186.
Згідно вказаної Інструкції на субрахунку 209 "Інші матеріали" обліковуються відходи виробництва.
Також відповідачем не враховано, що для цілей бухгалтерського обліку відходи виробництва поділяють на зворотні та безповоротні.
Безповоротні відходи-це ті відходи, реалізація та/або використання яких у виробничому процесі не передбачається.
Відповідно до п. 2.13 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів №2, затверджених наказом Міністерства фінансів України 10.01.2007 № 2, зворотні відходи виробництва - це залишки сировини, матеріалів, напівфабрикатів та інших видів матеріальних цінностей, що утворилися у процесі виробництва продукції (робіт, послуг), втратили повністю або частково споживчі властивості початкового матеріалу (хімічні та фізичні) і через це використовуються з підвищеними витратами (зниженням виходу продукції) або зовсім не використовуються за прямим призначенням. Відходи, реалізація та/або використання яких у виробничому процесі не передбачається, активом не визнаються.
Отже, на відміну від зворотних відходів, безповоротні відходи повинні відображатись в обліку лише в кількісному виражені, оскільки кількість відходів безпосередньо впливає на величину собівартості продукції.
Враховуючи, що в процесі забою тварин утворюються відходи, доводи відповідача про негосподарське використання різниці, яка виникає внаслідок зменшення живої ваги тварин внаслідок їх забою, яка утворилась внаслідок забою, згідно «арифметичного розрахунку» представника контролюючого органу являються помилковими, не відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.
На вимогу контролюючого органу позивачем проведено інвентаризацію, за результатами якої нестач не встановлено. Вказані матеріали також були представлені контролюючому органу, однак ним були не враховані.
З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повiдомлення-рiшення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №000966/0702 вiд 12.01.2024.
Визнати протиправним та скасувати податкове повiдомлення-рiшення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №000963/0702 від 12.01.2024.
Визнати протиправним та скасувати податкове повiдомлення-рiшення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №000967/0702 від 12.01.2024.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.