Справа № 160/28602/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до відповідача-1: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, до відповідача-2: Державна судова адміністрація України, третя особа: Державна казначейська служба України, яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, починаючи з 16 травня 2022 року, без урахування регіонального коефіцієнту 1,1;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді ОСОБА_1 на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, починаючи з 16 травня 2022 року, суддівської винагороди із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, з урахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті;
- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 16 травня 2022 року суддівської винагороди із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 16 травня 2022 року суддівської винагороди із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність дій відповідачів щодо виплати позивачу суддівської винагороди в період з 16.05.2022 року в повному обсязі. Зазначає, що в спірний період йому було виплачено суддівську винагороду в меншому розмірі. Так, відповідач фактично зменшив позивачу розмір суддівської винагороди в зв`язку з відрядженням позивача, припинивши виплату регіонального коефіцієнту.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 31 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
26 листопада 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву, яка надійшла від позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач просить розгляд справи здійснювати без його участі.
26 листопада 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача-2 в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач-2 проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що регіональний коефіцієнт є складовою частиною посадового окладу судді, а не доплатою, його застосування залежить від розташування суду, в якому суддя здійснює судочинство, тобто від кількості населення такого населеного пункту. Суд, в якому позивач після відрядження здійснює правосуддя, розташований в населеному пункті з кількістю населення, яка не дає підстав для застосування регіонального коефіцієнту. В свою чергу рішення ради суддів носять виключно організаційний характер. Згідно роз`яснень відповідача-2 суддівська винагорода визначається виключно законом.
Підготовче судове засідання, призначене на 26 листопада 2024 року, відкладено за клопотанням відповідача-1. Наступне судове засідання призначено на 10 грудня 2024 року.
27 листопада 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача-1 в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач-1 проти позову заперечує з тих же підстав, що й відповідач-2. Також відповідач-2 просить розгляд справи проводити без його участі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 січня 2025 року.
Судове засідання, призначене на 21 січня 2025 року, знято з розгляду в зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 28 січня 2025 року.
Судове засідання, призначене на 28 січня 2025 року, відкладене в зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі. Наступне судове засідання призначене на 04 березня 2025 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року витребувано додаткові докази по справі.
25 лютого 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшли витребувані докази.
В судове засідання, призначене на 04 березня 2025, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, в зв`язку з чим та враховуючи подання сторонами заяв про розгляд справи за їх відсутності, суд на місці ухвалив розглянути справу у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Наказом Краматорського міського суду Донецької області від 24.02.2015 року №27-к позивача зараховано до штату цього суду з 24.02.2015 року.
Наказом Краматорського міського суду Донецької області від 28.09.2017 року №63-к позивача визнано таким, що приступив до виконання обов`язків судді цього ж суду з 28.09.2017 року.
Рішенням Верховного Суду від 29.04.2022 року №45/0/149-2 позивача відряджено до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 02.05.2022 року.

Згідно листа Територіального управління ДСА в Донецькій області №04-782-22 станом на 14.05.2022 року позивач як суддя Краматорського міського суду отримував посадовий оклад з врахуванням регіонального коефіцієнту у розмірі 69366,00 грн. Встановлення регіонального коефіцієнту підтверджується також довідками Територіального-управління ДСА в Донецькій області, що надані позивачем.

Наказом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.05.2022 року №105-К позивача прикріплено до штату цього суду як відрядженого з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Наказом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.05.2023 року №77-К викладено наказ від 16.05.2022 року №105-К в редакції, згідно якої позивачу наказано приступити до виконання повноважень судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 16.05.2022 року з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Наказом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.06.2024 року №197-К внесено зміни до наказу від 16.05.2022 року №105К, за змістом яких позивачу встановлено регіональний коефіцієнт суду, з якого його було відряджено.

Листом відповідача-1 від 25.07.2024 року №3703/24 Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області повідомлено, що проведення будь-яких виплат за минулий бюджетний період на підставі наказів, що вносять зміни до наказів, виданих два роки тому, не можливо.

Згідно наданих позивачем довідок відповідача-1 позивачу посадовий оклад виплачується без регіонального коефіцієнта у розмірі 63060,00 грн.

Вважаючи протиправним нарахування суддівської винагороди в неналежному розмірі, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Згідно зі статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII) встановлено розмір суддівської винагороди.

У преамбулі Закону №1402-VIII зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною 1 статті 4 Закону №1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону № 1402-VIII зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За ч. 1-5 ст. 55 Закону №1402-VIII у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, виявленням надмірного рівня судового навантаження у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами, за рішенням Вищої ради правосуддя, ухваленим на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, суддя може бути, за його згодою, відряджений до іншого суду того самого рівня і спеціалізації для здійснення правосуддя.

У період дії надзвичайного чи воєнного стану і за умови зміни територіальної підсудності судових справ, що розглядаються у відповідному суді, в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 147 цього Закону, суддя суду, територіальна підсудність справ якого змінюється, може бути без його згоди відряджений для здійснення правосуддя до суду, якому визначається територіальна підсудність справ, що перебували у провадженні суду, в якому працює суддя, а в разі відсутності вакансій у цьому суді - до іншого суду того самого рівня і спеціалізації.

Відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації здійснюється на строк, що визначається Вищою радою правосуддя, але не більше ніж на один рік, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Якщо обставини, що були підставою відрядження судді, продовжують існувати, за зверненням голови суду, до якого суддя відряджений, та за згодою такого судді Вища рада правосуддя продовжує строк відрядження, але не більше ніж на один рік. Загальний строк відрядження не може перевищувати два роки.

Вища рада правосуддя на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України може ухвалити рішення про дострокове закінчення відрядження судді, якщо обставини, що були підставою відрядження судді, припинилися, про що повідомляється суддя.

Суддя, строк відрядження якого закінчився або стосовно якого Вищою радою правосуддя ухвалено рішення про дострокове закінчення відрядження судді, повертається на роботу до суду, з якого був відряджений. У такому разі визначення нового судді (колегії суддів) для розгляду справ, які знаходилися на розгляді у судді та не розглянуті ним по суті, здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою в порядку, визначеному процесуальним законом.

У разі припинення роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами суддя, якого було відряджено з такого суду, має бути переведений на постійне місце роботи до закінчення строку відрядження.

Суддя, який відряджений до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, здійснює правосуддя та отримує суддівську винагороду в суді, до якого його відряджено.

Порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Частиною 1 статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 135 цього Закону суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Приписами частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу, зокрема, судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 135 Закону №1402-VIII встановлено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 146 Закону №1402-VIII забезпечення функціонування судової влади передбачає:

1) окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону;

2) законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів;

3) гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів.

Частинами 1 та 4 статті 148 Закону №1402-VIII визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації (як тимчасового переведення) затверджено Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 24.01.2017 року №54/0/15-17 (далі Порядок).

Згідно п. 1-3 розділу VI Порядку суддям, які направляються у відрядження як тимчасове переведення судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, виплачується суддівська винагорода та відшкодовуються витрати в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів».

Розмір суддівської винагороди, що підлягає виплаті в суді, до якого суддю відряджено, визначається Законом України «Про судоустрій і статус суддів», але не може бути меншим за розмір суддівської винагороди, що виплачувалась (підлягала сплаті) судді в суді, з якого його було відряджено.

Зазначені виплати здійснюються судом, до якого відряджений суддя.

Застосовуючи вищевказані нормативні положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

За обставин цієї справи між сторонами відсутній спір про те, що позивач до відрядження отримував суддівську винагороду з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,1. Також сторонами визнаються факти відрядження позивача та виплати його суддівської винагороди без такого коефіцієнту. Судом також встановлено дійсність таких обставин.

Отже, предметом спору є правомірність дій відповідачів виключно щодо незастосування до позивача регіонального коефіцієнту. Позивач наполягає на тому, що має право на такий коефіцієнт, оскільки він виплачувався йому до відрядження, в той час як відповідачі вказують на те, що під час відрядження позивач не відповідає вимогам законодавства для встановлення такого коефіцієнту (населений пункт суду, в який відряджено позивача, має менше 100 тисяч осіб населення).

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

Вирішуючи цей спір суд виходить з наступного.

Частина 5 ст. 55 Закону №1402-VIII є бланкетною нормою права та надає Вищій раді правосуддя повноваження врегульовувати порядок відрядження суддів. Як наслідок, норма-гарантія п. 2 розділу VI Порядку не перебуває в суперечності з положеннями Закону №1402-VIII.

Окрім цього, в даній справі спосіб правозастосування, на якому наполягали відповідачі, є фактично використанням ч. 1 ст. 135 Закону №1402-VIII як іншої норми-гарантії у спосіб, що суперечить її призначенню гарантувати незалежність судді, адже йдеться про посягання на таку незалежність за рахунок впливу на розмір суддівської винагороди судді під час його відрядження. В т.ч. з урахуванням вимушеного характеру відрядження, що мало місце в цій справі.

Водночас, виплата суддівської винагороди перебуває в залежності від затребування судом відповідних асигнувань, адже якщо судом не затребувано асигнування в збільшеному розмірі (з урахуванням збільшеного відносно такого суду регіонального коефіцієнту саме для прикомандированого судді), відповідачі не мають можливості забезпечувати відповідні асигнування.

В даній справі позивачу встановлено підвищений регіональний коефіцієнт лише наказом від 27.06.2024 року №197-К. Отже, саме з цієї дати відповідно пункту третього розділу VI Порядку вирішено питання щодо необхідності застосування до базового розміру посадового окладу позивача регіонального коефіцієнту суду, з якого позивач був відряджений в розмірі 1,1.

Водночас, бездіяльність голови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області до 27.06.2024 року, щодо вирішення питання про застосування до базового розміру посадового окладу позивача регіонального коефіцієнту суду, з якого позивача було відряджено в розмірі 1,1 оскаржена не була.

Враховуючи те, що наказ від 27.06.2024 року № 197-К, не може регулювати правовідносини, що мали місце до його прийняття, та також те, що саме з 27.06.2024 голова Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області вирішив застосувати до базового розміру посадового окладу позивача регіональний коефіцієнт суду, з якого позивач був відряджений в розмірі 1,1, та зазначені відповідачем-1 підстави відмови у нарахуванні та здійсненні суддівської виногради з урахуванням регіонального коефіцієнту суду, суд вважає, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області повинно було здійснити нарахування та виплату сум пов`язаних з застосуванням до базового розміру посадового окладу позивача регіонального коефіцієнту суду, з якого позивач був відряджений, а Державна судова адміністрація України забезпечити фінансування цієї виплати. Докази встановлення позивачу судом, до якого його було відряджено, регіонального коефіцієнту суду, з якого його було відряджено, раніше ніж 27.06.2024 року, в матеріалах справи відсутні.

Як наслідок, права позивача підлягають захисту лише з 27.06.2024 року, оскільки вищевказаний наказ не створює юридичних наслідків для правовідносин в минулому.

Подібне правозастосування здійснене Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 18.02.2025 року у справі №160/28593/24.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 57, к. 301, ), до відповідача-2: Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ), третя особа: Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 суддівської винагороди на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 27.06.2024 року без урахування регіонального коефіцієнту 1,1.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 нарахування та виплату суддівської винагороди на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 27.06.2024 року суддівської винагороди із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 27.06.2024 року із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України встановити Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області бюджетні асигнування для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 на період відрядження до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з 27.06.2024 року із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювався.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко