Справа № 380/10143/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з процесуальних питань

03 березня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/10143/24 пров. № А/857/24687/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого суддіШавеля Р. М.
суддів Бруновської Н. В.
Хобор Р. Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.09.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення у фіксованій сумі (суддя суду І інстанції: Хома О.П., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 04.09.2024р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

04.05.2024р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 10.12.2019р. включно відповідно до абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р.;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4381 грн. 05 коп. за період з 01.03.2018р. по 10.12.2019р. на загальну суму 93415 грн. 25 коп. відповідно до приписів абз.3, 4, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб /ПДФО/ відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затв. постановою КМ України № 44 від 15.01.2004р., з урахуванням виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 11.12.2019р. по 31.12.2022р. включно відповідно до абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р.;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4381 грн. 05 коп. за період з 11.12.2019р. по 31.12.2022р. у загальній сумі 108112 грн. 92 коп. відповідно до приписів абз.3, 4, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., та з одночасною компенсацією сум ПДФО відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затв. постановою КМ України № 44 від 15.01.2004р., з урахуванням виплачених сум (а.с.1-7

Згідно ухвали суду від 15.05.2024р. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання за наявними матеріалами справи (а.с.23 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.09.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо порушення вимог абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018р. по 10.12.2019р.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018р. по 10.12.2019р., виходячи з фіксованої величини 4381 грн 05 коп., що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., в сумі 93416 грн 25 коп., з одночасною компенсацією при виплаті сум ПДФО відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затв. постановою КМ України № 44 від 15.01.2004р.; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії щодо порушення вимог абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 11.12.2019р. по 31.12.2022р.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 11.12.2019р. по 31.12.2022р., виходячи з фіксованої величини 4381 грн 05 коп., що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., в сумі 108112 грн. 92 коп., з одночасною компенсацією при виплаті сум ПДФО відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затв. постановою КМ України № 44 від 15.01.2004р. (а.с.47-58).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.63-68).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує, зокрема, тим, що позивач пропустив визначений ч.5 ст.122 КАС України місячний строк звернення до суду із розглядуваним позовом; поважних причин такого пропуску не навів.

Ухвалою апеляційного суду від 08.11.2024р. повернуто апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України по причині неуснення недоліків скарги (а.с.94-95).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Під час апеляційного розгляду справи з ініціативи апеляційного суду поставлено на вирішення питання про витребування від позивача заяви, із зазначенням в ній причин поважності пропущеного строку, з відповідним обґрунтуванням та доказами причин пропуску такого строку.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування від позивача заяви, із зазначенням в ній причин поважності пропущеного строку, з відповідним обґрунтуванням та доказами причин пропуску такого строку, з наступних підстав.

Предметом спору в цій справі є право позивача ОСОБА_1 на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 10.12.2019р. (час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України) та з 11.12.2019р. по 31.12.2022р. (час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України).

У поданій апеляційній скарзі апелянт Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України наголошує, зокрема, на пропуску позивачем місячного строку звернення до суду із розглядуваним позовом, що визначений ст.122 КАС України.

Згідно доводів позивача, що наведені у позовній заяві, на його звернення відповідачі у квітні 2024 року не надали доказів виплати індексації грошового забезпечення; при звільненні з військової служби йому не було представлено письмового повідомлення про нараховані суми, нараховані та виплачені при звільненні (а.с.6).

Відповідно ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч.1).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5).

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Відповідно до абз.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.233 КЗпП України (в редакції Закону України № 2352-IX від 01.07.2022р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1).

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).

Згідно ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

На момент звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (01.09.2023р.) частини 1 і 2 ст.233 КЗпП України діяли в редакції, згідно яких працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1).

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України № 267 (по стройовій частині) від 31.08.2023р. позивача з 01.09.2023р. виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Із розглядуваним позовом позивач звернувся до суду 04.05.2024р., тобто, із порушенням тримісячного строку з дня звільнення ОСОБА_1 зі служби та виключення його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

З огляду на вказане, позивачем пропущено строк звернення до суду із цим позовом відповідно до положень ч.2 ст.233 КЗпП України.

Апеляційний суд наголошує, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) ця обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) ця обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на те, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також апеляційний суд наголошує на тому, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011р. № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Аналогічні висновки щодо строку звернення до суду висловлені Верховним Судом у постанові від 16.09.2021р. у справі № 560/5412/20, у постанові від 27.03.2023р. у справі № 380/3710/21.

Оцінюючи в сукупності наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що розглядуваний позов подано з порушенням строку звернення до суду (початок перебігу строку звернення розпочався 01.09.2023р.), однак позивач не порушує питання про поновлення строку звернення до суду, при цьому вважає, що тримісячний строк слід обчислювати з моменту отримання ним карток грошового забезпечення (конкретна дата не визначена).

Статтею 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому скористатись можливістю подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.

Отже, вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (ч.ч.3 і 4 ст.123 КАС України).

Таким чином, суд апеляційної інстанції повинен вжити всіх заходів щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою, в якій вказати причини поважності пропущеного строку, з відповідним обґрунтуванням та доказами причин пропуску такого строку.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність пропозиції позивачу навести поважні причини пропуску строку звернення до суду із розглядуваним позовом.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.80, 123, ч.4 ст.229, ст.ст.243, 308, 311, ч.2 ст.321, ч.2 ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Запропонувати ОСОБА_1 навести поважні причини пропуску строку звернення до суду, про що подати до апеляційного суду письмову заяву з відповідним обґрунтуванням та доказами причин пропуску такого строку.

Встановити строк представлення витребуваної заяви, з відповідним обґрунтуванням та доказами 5 (п`ять) календарних днів з моменту отримання копії цієї ухвали адресатом.

Копії цієї ухвали невідкладно скерувати адресату для виконання, а іншим учасникам справи для відома.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного судового рішення: 03.03.2025р.