Справа № 200/9074/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року Справа№200/9074/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 » АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач, який був призваний на військову службу за призовом із числа резервістів в особливий період, проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 (окремому контрольно-пропускному пункті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України) в період з 31.01.2023 по 31.10.2024 року. В ході вивчення особистих карток грошового забезпечення та архівних відомостей за 2023-2024 роки, отриманих позивачем у військовій частині НОМЕР_1 - 31 жовтня 2024 року, ним було встановлено, що відповідачем з 31.01.2023 по 31.10.2024 року не виплачувалася щомісячна грошова винагорода в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2023-2024 років, передбачена частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач зазначив, що його представником 10 грудня 2024 року було зініційовано через Урядовий контактний центр звернення до відповідача з вимогою нарахувати та виплатити позивачу: з 31.01.2023 по 31.12.2023 року щомісячну грошову винагороду в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2023 року; з 01.01.2024 по 31.10.2024 року щомісячну грошову винагороду в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2024 року. Позивач зауважив, що 20 грудня 2024 року його представником було отримано письмову відповідь від відповідача вих. №09/С-135/136, в якій зазначено, що відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року у зв`язку з тим, що кошторисними призначеннями окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) на 2022-2024 не передбачена виплата грошової винагороди і заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне, що наказом начальника ОКПП від 31.01.2023 № 46-ОС «Про особовий склад» позивача, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації було зараховано до списків особового складу загону та всіх видів забезпечення. Наказом начальника ОКПП від 29.10.2024 № 591-ОС «Про особовий склад» позивача було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 31.10.2024 року. Після звільнення з військової служби та виключення позивача із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, у зв`язку із надходженням до ОКПП особової справи позивача, та за результатами звернення позивача до Адміністрації Державної прикордонної служби України (скарга від 28.11.2024, зареєстрована 29.11.2024 №С-11865) було встановлено, що позивач відповідно до наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.02.2022 № 2 «Про призив резервістів на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період», наказу командира НОМЕР_2 загону Морської охорони Державної прикордонної служби України від 24.02.2022 № 68-ОС призваний на військову службу за призивом із числа резервістів в особливий період. У зв`язку із цим, наказом ОКПП від 02.12.2024 № 655-ОС було внесено відповідні зміни до наказів ОКПП про зарахування до списків особового складу частини, звільнення та виключення із списків особового складу частини та зняття з усіх видів забезпечення стосовно позивача про те, що останній був призваний на військову службу за призивом із числа резервістів в особливий період. Відповідач зазначив, що відповідно до статті 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» ОКПП є бюджетною установою і утримується за рахунок коштів Державного бюджету України. Грошові кошти на відповідні статті кошторису розрахункового рахунку надходять від головного розпорядника бюджетних коштів - Міністерства внутрішніх справ України, потім вони надходять другорядному розпоряднику бюджетних коштів Адміністрації Державної прикордонної служби України спеціально уповноваженому центральному органу виконавчої влади, і тільки потім розподіляються через управління державної казначейської служби України за цільовим призначенням. У зв`язку з тим, що в бюджет Адміністрації Державної прикордонної служби України на 2022 та 2024 роки кошти на виплату грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати передбаченою ч. 12 ст. 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не виділялись і кошторисними призначеннями ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військової частини НОМЕР_1 ) на 2022-2024 роки не було передбачено видатки для проведення даної виплати, підстави для нарахування і виплати позивачу грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати передбаченою ч. 12 ст. 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за період проходження військової служби в ОКПП відсутні. Відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив наступне, що відповідно до особистих карток грошового забезпечення та архівних відомостей за 2023-2024 роки, отриманих його представником 31 жовтня 2024 року, було встановлено, що відповідачем з 31.01.2023 по 31.10.2024 року не виплачувалася щомісячна грошова винагорода в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2023-2024 років, передбачена частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач на день призову на збірні пункти 24.02.2022 року мав статус непрацюючої особи, що підтверджується: довідкою про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 відповідно до якої станом на 24.02.2022 року він не отримував заробітну плату та не сплачував страхові внески; довідкою про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-7 відповідно до якої, станом на 24.02.2022 року він не отримував заробітну плату та не сплачував страхові внески. Позивач закцентував свою увагу на тому, що як громадян, який був призваний на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та на день призову на збірні пункти не працював, має право на отримання грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2023-2024 років щомісяця в період з 31.01.2023 по 31.10.2024 року, передбаченої частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач зауважив, що в листі Адміністрації Державної прикордонної служби України, розпорядника коштів, від 19.12.2024 року №09/ЗПІ-2105/1834 «Про результати розгляду запиту» щодо виплати грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати, передбаченої частини 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено: виплата грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати могла здійснюватися органами Держприкордонслужби України громадянам України, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період до Державної прикордонної служби України; порядок виплати грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати громадянам України, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період до Державної прикордонної служби України Адміністрацією Державної прикордонної служби України додатково не встановлювався, оскільки норми цієї статті є нормами прямої дії. Позивач наголосив на тому, що відповідачем невірно нараховувалося йому грошове забезпечення в період з 31.01.2023 по 31.10.2024 року. Таким чином, твердження відповідача про те, що не було можливості виплачувати грошову винагороду в розмірі мінімальної заробітної плати, передбаченої частини 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є безпідставними. Позивач просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 31.12.2025 відкрито провадження по даній справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Звільнено позивача від сплати судового збору.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2025 року у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 щодо залишення без розгляду позовної заяви за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 » АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, його представник та відповідач про відкриття провадження по справі були повідомлені належним чином, про що свідчить відповідна відмітка про наявність у них реєстрації кабінету електронного суду та відповідна відмітка «доставлено» де зазначено, що процесуальні документи він отримав - 31.12.2024 року.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_4 виданим від 23.12.2022 року, орган що видав 8024.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 виданого від 05.05.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) є юридичною особою та є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, позивач в період з 14 травня 2015 по 21 вересня 2021 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_7 ( НОМЕР_2 загін морської охорони). Наказом командира НОМЕР_2 загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 21 вересня 2021 року №309-ОС «Про особовий склад» позивача було виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення та зараховано до оперативного резерву першої черги.

В період з 24 лютого 2022 по 30 січня 2023 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_7 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією наказу командира НОМЕР_2 загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24 лютого 2022 року №68-ОС «Про особовий склад» позивача, який призваний на військову службу у військовому оперативному резерві ІНФОРМАЦІЯ_4 та прибув для проходження військової служби резервістів в особливий період - було зараховано до списків особового складу загону та всіх видів забезпечення (на підставі Наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 22 лютого 2022 року №2 «Про призов резервістів на військову службу за призовом із числа резервістів в особливий період»).

Наказом командира НОМЕР_2 загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30 січня 2023 року №25-ОС «Про особовий склад» позивача, призваного на військову службу за призовом із числа резервістів в особливий період, було виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 30 січня 2023 року.

Наказом начальника окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України від 31 січня 2023 року №46-ОС «Про особовий склад» (зі змінами, внесеними наказом начальника окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 02 грудня 2024 р. №655-ОС «Про особовий склад») позивача, призваного на військову службу за призовом із числа резервістів в особливий період, який прибув з військової частини НОМЕР_7 АДРЕСА_1 у розпорядження начальника Окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 31.01.2023 року.

Наказом начальника окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України від 29 жовтня 2024 року №591-ОС «По особовому складу» позивача призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, начальника відділення інженерного та технічного забезпечення, звільненого за підпунктом «д» (у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовій обов`язок і військову службу» в запас, з 31 жовтня 2024 року.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та доказами наявними в матеріалах справи підтверджується те, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу за призовом із числа резервістів в особливий період, яку проходив у військовій частині НОМЕР_8 (Окремому контрольно-пропускному пункті « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») з 31.01.2023 по 31.10.2024 року, протилежного матеріали справи не містять, а також не заперечується відповідачем по справі враховуючи зазначене ним у його відзиві на позовну заяву.

Позивач звертаючись із позовом до суду, просив:

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ) щодо нарахування та виплати грошової винагороди, передбаченої ч.12 ст.39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивачу за період з 31.01.2023 по 31.12.2023 року включно в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2023 року щомісяця, протиправною;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Окремий контрольно-пропускний пункт « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити позивачу грошову винагороду, передбачену частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивачу за період з 31.01.2023 по 31.12.2023 року включно в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2023 року щомісяця;

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (Окремий контрольно-пропускний пункт « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ) щодо нарахування та виплати позивачу грошової винагороди, передбаченої частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивачу за період з 01.01.2024 по 31.10.2024 року включно в розмірі мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня 2024 року щомісяця, протиправною;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Окремий контрольно-пропускний пункт « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити позивачу грошову винагороду, передбачену частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивачу за період з 01.01.2024 по 31.10.2024 року включно в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2024 року щомісяця.

Приписами ч.12 ст.39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що громадянам України, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, які на день призову на збірні пункти не працюють, на весь строк виконання ними обов`язків служби в особливий період, враховуючи час проїзду до військової частини і назад, додатково, крім щомісячного грошового забезпечення, виплачується грошова винагорода в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року, за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями.

Спірні правовідносини в даній справі між позивачем та відповідачем виникли внаслідок відсутності нарахування та виплати грошової допомоги в розмірі мінімальної заробітної плати за період проходження позивачем військової служби з 31.01.2023 по 31.10.2024 року.

З наявних в матеріалах справи копій архівних відомостей за період з січня 2023 по грудень 2023 року та за період з січня 2024 по жовтень 2024 року, судом встановлено, що позивачу дійсно не нараховувалась та не виплачувалась грошова винагорода в розмірі мінімальної заробітної плати.

Представником позивача в його інтересах було зініційовано звернення до відповідача від 10.12.2024 року, в якому він просив - нарахувати та виплатити позивачу щомісячну грошову винагороду, передбачену ч.12 ст. 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 31.01.2023 по 31.12.2023 року в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2023 року та з 01.01.2024 по 29.10.2024 року в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2024 року.

Відповідачем було надано відповідь від 16.12.2024 року №09/С-135/136 наступного змісту: - «Наказом Міністерства внутрішніх справ від 25.06.2018 року №558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», а також кошторисними призначеннями ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військової частини НОМЕР_1 ) на 2022-2024 роки не було передбачено видатки для виплати грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати. З огляду на відсутність кошторисних призначень підстав для виплати додаткової винагороди визначеної частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» немає.».

Також, позивачем по справі в якості доказів було надано копію листа відповіді Адміністрації Державної прикордонної служби України від 19.12.2024 року №09/ЗПІ-2105/1834 на звернення його представника, наступного змісту: - «В Адміністрації Держприкордонслужби розглянуто Ваш запит (реєстраційний № ЗПІ-2105 від 17 грудня 2024 р.) щодо виплати в Державній прикордонній службі України грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати особам, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період до органів Держприкордонслужби у 2022 році. Повідомляємо, що виплата грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року, передбаченої частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» могла здійснюватися органами Держприкордонслужби військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, які на день призову на збірні пункти не працювали. В Адміністрації Держприкордонслужби інформація про органи Держприкордонслужби до яких у 2022 році прибула для проходження служби така категорія осіб та про їх кількість, відсутня. Звернень щодо порядку застосування положень частини 12 статті 39-1 вищеназваного закону та фінансування витрат, пов`язаних з виплатою винагороди цій Держприкордонслужби в 2022 році не надходило. Порядок виплати грошової винагороди для цієї категорії військовослужбовців Адміністрацією Держприкордонслужби додатково не встановлювався, норми цієї статті є нормами прямої дії.».

Позивач звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, в якості доказів стосовно того, що на час його призову на військову службу, як особи із числа резервістів в особливий період надав довідки форми ОК-5 та ОК-7 на підтвердження відсутності працевлаштування та отримання заробітку на той час.

Суд розглянувши вищезазначені довідки форми ОК-5 та ОК-7 встановив, що позивач починаючи з листопада 2021 року по лютий 2022 року (включно) не отримував заробітної плати, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Частиною 4 ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011) передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Приписами ст. 4 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 року №661-ІV визначено, що правовою основою діяльності Державної прикордонної служби України є Конституція України, Закон України «Про державний кордон України», цей Закон, інші закони України, видані на їх виконання акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Приписами ст.16 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

Приписами ст.25 Закону №661-ІV передбачено, що зокрема - держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства. Соціальний захист працівників Державної прикордонної служби України забезпечується на загальних підставах відповідно до законодавства про працю, якщо інше не передбачено трудовим договором.

Відповідно до положень ст.27 Закону №661-ІV встановлено, що фінансування діяльності Державної прикордонної служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законодавством. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII, Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно вимог ч. 1 ст.9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст.9 Закону №2011-XII, порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 визначено порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року №558, відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року N 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.

Відповідно до приписів ч.12 ст.39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що громадянам України, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, які на день призову на збірні пункти не працюють, на весь строк виконання ними обов`язків служби в особливий період, враховуючи час проїзду до військової частини і назад, додатково, крім щомісячного грошового забезпечення, виплачується грошова винагорода в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року, за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями.

З урахуванням наведеного можна дійти до висновку, що право на отримання грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року на весь строк виконання ними обов`язків служби в особливий період, мають право - громадяни України, призвані на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, які на день призову на збірні пункти не працювали.

Судом встановлено, що також не заперечується сторонами по справі ОСОБА_1 був призваний на військову службу із числа резервістів на підставі Наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 22 лютого 2022 року №2 «Про призов резервістів на військову службу за призовом із числа резервістів в особливий період», та у період з 24 лютого 2022 року позивач проходив військову службу спочатку у військовій частині НОМЕР_7 , потім у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями наказів та на час його призову позивач не працював, та не отримував заробітної плати, що також підтверджується наявними доказами в матеріалах справи.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що позивач відповідає до усіх вимог зазначених в ч.12 ст.39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та має право на отримання грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року.

Суд зауважує, що відповідач відмовляючи позивачу у нарахуванні та виплаті грошової винагороди у своїй відповіді зазначив наступне: - «Наказом Міністерства внутрішніх справ від 25.06.2018 року №558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», а також кошторисними призначеннями ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військової частини НОМЕР_1 ) на 2022-2024 роки не було передбачено видатки для виплати грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати. З огляду на відсутність кошторисних призначень підстав для виплати додаткової винагороди визначеної частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» немає.» та зазначив у своєму відзиві на позовну заяву: - «Також зазначаємо про те, що відповідно до статті 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» ОКПП є бюджетною установою і утримується за рахунок коштів Державного бюджету України. Грошові кошти на відповідні статті кошторису розрахункового рахунку надходять від головного розпорядника бюджетних коштів - Міністерства внутрішніх справ України, потім вони надходять другорядному розпоряднику бюджетних коштів Адміністрації Державної прикордонної служби України спеціально уповноваженому центральному органу виконавчої влади, і тільки потім розподіляються через управління державної казначейської служби України за цільовим призначенням. У зв`язку з тим, що в бюджет Адміністрації Державної прикордонної служби України на 2022 та 2024 роки кошти на виплату грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати передбаченою ч. 12 ст. 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не виділялись і кошторисними призначеннями ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військової частини НОМЕР_1 ) на 2022-2024 роки не було передбачено видатки для проведення даної виплати, підстави для нарахування і виплати позивачу грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати передбаченою ч. 12 ст. 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за період проходження військової служби в ОКПП відсутні.».

Суд не може погодитись із вищезазначеним, оскільки з наданої відповіді Адміністрації державної прикордонної служби України від 19.12.2024 року вбачається наступне: - «В Адміністрації Держприкордонслужби інформація про органи Держприкордонслужби до яких у 2022 році прибула для проходження служби така категорія осіб та про їх кількість, відсутня. Звернень щодо порядку застосування положень частини 12 статті 39-1 вищеназваного закону та фінансування витрат, пов`язаних з виплатою винагороди цій Держприкордонслужби в 2022 році не надходило. Порядок виплати грошової винагороди для цієї категорії військовослужбовців Адміністрацією Держприкордонслужби додатково не встановлювався, норми цієї статті є нормами прямої дії.».

Слід зазначити, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

В даному випадку відповідач мав змогу звернутися за роз`ясненням до Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо порядку застосування положень частини 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та фінансування витрат, пов`язаних з виплатою винагороди особам, які проходили службу та були призвані в особливий період на військову службу із числа резервістів, які на час призову не працювали та не отримували заробітної плати.

Також слід зазначити, що Конституційний Суд України у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007 неодноразово вказував, на необхідність виконання державою зобов`язань щодо виплати встановлених законодавством заробітної плати, пенсії та інших виплат, що фінансуються з державного бюджету.

Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі №21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі №21-44а10).

При цьому, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, щодо зазначеного відповідачем у його відповіді стосовно того, що Наказом Міністерства внутрішніх справ від 25.06.2018 року №558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», а також кошторисними призначеннями ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військової частини НОМЕР_1 ) на 2022-2024 роки не було передбачено видатки для виплати грошової винагороди в розмірі мінімальної заробітної плати, з огляду на відсутність кошторисних призначень підстав для виплати додаткової винагороди визначеної частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» немає.

Суд критично ставиться до цього, оскільки відсутність кошторисних призначень на видатки у вигляді виплати відповідної грошової винагороди не повинна ставити особу (в даному випадку позивача), який має право на отримання такої винагороди в залежність від цього та як зазначила Адміністрація Державної прикордонної служби України, порядок виплати грошової винагороди для цієї категорії військовослужбовців нею не встановлювався, оскільки норми цієї статті є нормами прямої дії тобто такими, які підлягають застосуванню без окремого порядку, а лише за наявністю та відповідністю особи вимогам ч.12 ст.39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Щодо зазначеного відповідачем у його відзиві на позовну заяву стосовно пропущеного позивачем строку звернення до суду з даними позовним вимогами слід зазначити, що це питання належним чином було відображено в ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2025 року.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати грошової винагороди, передбаченої ч.12 ст.39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивачу за період з 31.01.2023 по 31.12.2023 року включно в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2023 року щомісяця, та як похідна вимога: зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Окремий контрольно-пропускний пункт « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити позивачу грошову винагороду, передбачену частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за період з 31.01.2023 по 31.12.2023 року включно в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2023 року щомісяця; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (Окремий контрольно-пропускний пункт « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової винагороди, передбаченої частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за період з 01.01.2024 по 31.10.2024 року включно в розмірі мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня 2024 року щомісяця, та як похідна вимога зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Окремий контрольно-пропускний пункт « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити позивачу грошову винагороду, передбачену частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за період з 01.01.2024 по 31.10.2024 року включно в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2024 року щомісяця.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи, що позивач відповідно до приписів ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (адреса: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) щодо ненарахування та невиплати грошової винагороди, передбаченої ч.12 ст.39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) за період з 31.01.2023 по 31.12.2023 року включно в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2023 року щомісяця.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошову винагороду, передбачену частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за період з 31.01.2023 по 31.12.2023 року включно в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2023 року щомісяця.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошової винагороди, передбаченої частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за період з 01.01.2024 по 31.10.2024 року включно в розмірі мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня 2024 року щомісяця.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошову винагороду, передбачену частиною 12 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за період з 01.01.2024 по 31.10.2024 року включно в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2024 року щомісяця.

Повний текст рішення складено та підписано 04 березня 2025 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець