Справа № 337/687/25
Суддя: Калугіна Г. Б.
Дата ухвалення: 2025-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Калугіної Г.Б.,

за участі секретаря Волошина Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за адміністративним позовом позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , інтереси якого представляє адвокат Зелена Руслана Вячеславівна, адреса: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 39-А, до ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

10.02.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов зазначений адміністративний позов, в якому позивач просить визнати причину пропуску строку на оскарження постанови, винесеної тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1040 від 29.11.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 25500,00 грн, поважною, поновити строк на оскарження, скасувати вказану постанову, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити.

У період з 10.02.2025 по 14.02.2025 головуюча суддя перебувала на лікарняному.

Позивач звернувся в суд з позовом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною та скасування постанови, посилаючись на те, що 29 січня 2025 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) з додатку "Приват24" стало відомо про арешт його коштів на підставі постанови про арешт коштів боржника від 28 січня 2025 року у виконавчому провадженні № 77011147. Того ж дня, 29 січня 2025 року ОСОБА_1 подано заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження до Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Колесник Оленою Павлівною. 30 січня 2025 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, зняв фотокопії матеріалів виконавчого провадження. З матеріалів виконавчого провадження стало відомо, що підставою відкриття виконавчого провадження стала постанова № 1040 від 29 листопада 2024 року за справою про адміністративне правопорушення, винесена тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 (далі - постанова). Постанова має наступний зміст: "25.09.2024 групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 було вручено повістку про виклик на 08:00 год. 26.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , повістку отримав особисто, про що свідчить проставлений його особистий підпис в розписці від 25.09.2024, проте у визначений час не з`явився. Уповноваженою особою у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 26.11.2024 № 1289, в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме 09:00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_2 . На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи попереджений належним чином, що підтверджується його особистим підписом у протоколі. Розглянув матеріали справи, встановлено, що такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зокрема, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до ТЦК та СП для визначення їх призначення на особливий період. З вищезазначеного вбачається, що громадянин ОСОБА_1 в умовах особливого періоду скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яке є триваючим правопорушенням. Заяв, клопотань щодо переносу розгляду справи на іншу дату, залучення адвоката не надходило. Обставини, що пом`якшують відповідальність відсутні. Обставини, що обтяжують відповідальність відсутні. Постановлено притягнути громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накласти стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн. 00 коп.

Позивач вважає винесену постанову незаконною та такою, що має бути скасована, виходячи з наступного. По-перше, вищевказану постанову винесено за відсутності Позивача, якого не було належним чином повідомлено про місце розгляду справи, через що порушене право Позивача на захист, гарантоване статтею 59 Конституції України. Статтею 277-1 КУпАП встановлено, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Як вбачається з оскаржуваної постанови, належне (за твердженням Відповідача) повідомлення Позивача про дату, час та місце розгляду справи зроблено у протоколі № 1289 від 26 листопада 2024 року. В свою чергу, в протоколі не зазначено місце розгляду справи, а вказано, що її буде розглянуто в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте адреси та назви органу, в якому буде розглянуто справу, не вказано. Тобто, Позивач не був повідомлений належним чином про місце (адресу та назву органу) розгляду справи, внаслідок чого розгляд справи відбувся за відсутності Позивача, якого не було своєчасно у належний спосіб сповіщено про розгляд справи, що в силу приписів частини 1 статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи. Протокол складено 26 листопада 2024 року, а розгляд справи відбувся 29 листопада 2024 року, тобто на третій день з дня винесення протоколу, факт неповідомлення Позивача про місце розгляду справи та розгляд справи за відсутності Позивача є достатньою та самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови. Як вказано в оскаржуваній постанові, її винесено на підставі протоколу № 1289 про адміністративне правопорушення від 26 листопада 2024 року (далі - протокол). Даний протокол складено стрільцем першого відділення охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшим сержантом ОСОБА_3 . Так, процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01 січня 2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05 січня 2024 року за № 36/41381 (далі - Інструкція). Як вбачається з протоколу, в графі "до протоколу додається", до нього не надано жодного доказу вчинення Позивачем адміністративного правопорушення: копії повістки, корінця про її вручення, відеозапису спілкування Позивача з групою оповіщення ТЦК та СП тощо. Протокол є документом, який офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення та виходячи зі змісту ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є одним з джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі якого ґрунтується повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи. Отже, даний протокол складений з порушенням імперативних приписів КУпАП та вказаної Інструкції, через що не є належним та допустимим доказом у даній справі. А, оскільки, такий протокол це єдиний доказ, на якому ґрунтується оскаржувана постанова, то й постанова, прийнята на його підставі є незаконною. у протоколі відсутня інформація про місце та час вчинення правопорушення, зазначено, що ОСОБА_1 не з`явився 26.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", ч.. 10 незрозуміло якої статті Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (саме такий примірник протоколу надано Позивачу), за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. В свою чергу, диспозиція ст. 210-1 КУпАП має бланкетний характер, а серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинні бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та які не дотримані особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. як вбачається з резолютивної частини постанови на Позивача накладено штраф у розмірі 25 500 (двадцять п`ять тисяч) гривень. Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Статтею 27 КУпАП встановлено, що штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. Абзацем 1 ст. 33 КУпАП закріплено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. У санкціях статей (санкціях частин статей) КУпАП стягнення у виді штрафу визначено в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян. Тобто, КУпАП чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру стягнення у виді штрафу - неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Згідно з «Перехідними положеннями» Податкового кодексу (п. 5 підрозділу 1 розділ ХХ), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень 00 копійок. Отже, при накладенні стягнення у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією відповідної статті КУпАП, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із визначенням його у грошовій сумі в перерахунку його розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Разом з тим, накладаючи на Позивача адміністративне стягнення, посадовою особою вимог закону щодо призначення стягнення у виді штрафу не дотримано; призначено штраф у грошовій сумі без визначення кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що суперечить нормам чинного КУпАП та робить винесену постанову незаконною. Більш того, санкція частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачає накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян: від 17 000 до 25 500 грн. Тобто, 25 500 грн. це штраф у максимальному розмірі, отже максимальна міра покарання. Відповідачем призначене максимальне покарання за санкцією ст. 210-1 КУпАП. При цьому у своїй постанові Відповідач зазначає, що обставини, які обтяжують відповідальність, відсутні. Викладене додатково підтверджує, що оскаржувана постанова не є законною та обґрунтованою, оскільки незрозуміло з яких підстав Відповідач дійшов висновку про накладення максимального розміру штрафу на Позивача, враховуючи, що постанова не містить жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення, зібрані під час розгляду справи докази. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати постанову протиправною, скасувати її, та провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

Крім того, просив поновити йому строк на звернення до суду з позовом про оскарження вказаної постанови, оскільки постанова винесена 29.11.2024, про притягнення його до адміністративної відповідальності стало відомо тільки після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 30.01.2025.

Ухвалою від 18.02.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено справу розглядати за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ з викликом сторін та поновлено строк на звернення до суду з позовом про оскарження постанови. Крім того цією ж ухвалою було витребувано в ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , належним чином завірені копії усіх матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідно до постанови № 1040 від 29.11.2024, однак на дату розгляду справи витребувані судом докази до суду не надійшли.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Представником позивача подана заява про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача у судові засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, шляхом направлення повісток до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд», та на електронну адресу. Причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України через неявку у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що 26.11.2024 стрільцем першого відділення охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшим сержантом ОСОБА_3 складено протокол № 1289 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що 26.09.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відповідно до вказаного протоколу, у графі пояснення, що в той період ОСОБА_1 , хворів, має лікарняний, оформлює відстрочку за доглядом за лежачим батьком, проходить ВЛК від ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем реєстрації (арк. 17).

Постановою № 1040 за справою про адміністративні правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 29.11.2024 року, прийнятою тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 25500,00 грн.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відносно позивача складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якої передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Зі змісту постанови № 1040 від 29.11.2024 року вбачається, що ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Протокол № 1289 від 26.11.204 складено стрільцем першого відділення охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшим сержантом ОСОБА_3 . Так, процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01 січня 2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05 січня 2024 року за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Згідно п. 3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативноправовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ вищевказаної Інструкції під час складання протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, уповноваженою особою, яка складає протокол, доводиться зміст статті 63 Конституції України та роз`яснюються права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка в протоколі та ставиться підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Протокол підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. За наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами. Пунктом 6 розділу ІІ Інструкції передбачено, що до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Згідно з протоколу, в графі "до протоколу додається", до нього не надано жодного доказу вчинення Позивачем адміністративного правопорушення: копії повістки, корінця про її вручення, відеозапису спілкування Позивача з групою оповіщення ТЦК та СП тощо.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, в протоколі № 1433 про адміністративне правопорушення від 05.01.2025 року, та в оскаржуваній постанові № 28 за справою про адміністративне правопорушення від 08.01.2025 року відсутні посилання на фото- та відеофаксацію вчинення порушення ОСОБА_6 .

Згідно приписів ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, встановлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Оскаржувана постанова не містить жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення, зібрані під час розгляду справи про адміністративні правопорушення докази, на підставі яких уповноважена особа прийшла до висновку про винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, слід звернути увагу, що текст постанови містить помилки в написанні прізвища позивача, а саме в постанові неправильно зазначено прізвище особи яка притягається до адміністративної відповідальності « ОСОБА_1 » замість вірного « ОСОБА_1 », як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення та в копії паспорта позивача на ім`я ОСОБА_1 (арк. 18, 21).

В протоколі не зазначено місце розгляду справи, а вказано, що її буде розглянуто в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте адреси, за якою буде розглянуто справу, не вказано. Тобто, Позивач не був повідомлений належним чином про місце (адресу) розгляду справи, внаслідок чого розгляд справи відбувся за відсутності Позивача, якого не було своєчасно у належний спосіб сповіщено про розгляд справи, що в силу приписів частини 1 статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи.

Оскаржувана постанова не містить жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення, зібрані під час розгляду справи про адміністративні правопорушення докази, на підставі яких уповноважена особа прийшла до висновку про винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В ході розгляду даної справи, відповідачем не спростовано обставин оскаржувано/ї постанови позивачем, не долучено до матеріалів справи відзиву на позовну заяву, додаткових доказів на підтвердження вини у позивача за скоєння адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, всупереч обов`язку доказування, представником ІНФОРМАЦІЯ_3 не надано належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-3 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у протоколі й в оспорюваній постанові, та не підтверджується жодними іншими доказами.

Суд звертає увагу на те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 (№К/9901/15804/18).

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Всі сумніви щодо скоєння правопорушення тлумачаться на користь особи, що притягується до відповідальності.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23.10.2018 року по справі №743/1128/17, від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушеннями норм чинного законодавства, оскільки в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення не було з`ясовано всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд доходить висновку про скасування оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з вимогами п.п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2011 року, остаточне 10.05.2011).

З урахуванням викладеного, судом висвітлено істотні аспекти доводів сторін та не надається детальна відповідь інші аргументи, використані сторонами, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не впливають на висновки суду.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд доходить висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Частою п 1 ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст. 139 КАС України).

За звернення до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 позивачем понесені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 605,60 гривень.

Доказів понесення сторонами інших судових витрат, на час розгляду справи суду не надано.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі встановленому чинним законодавством 605,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 77, 205, 211, 217, 241, 246, 250, 255, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову за справою про адміністративне правопорушення № 1040, винесену 29 листопада 2024 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для ІНФОРМАЦІЯ_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , судовий збір у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 03.03.2025.

Суддя Г.Б. Калугіна