Справа № 160/34656/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
30 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
1. визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в перерахунку пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до пункту сім абзацу другого частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 29.11.2024 року протиправними;
2. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , періоди навчання та роботи зазначені в Трудовій книжці серії НОМЕР_2 , з 01.09.1982 року по 31.12.1998 року, а саме:
- з 01.09.1982 по 18.07.1983 = 10 місяців 18 днів (навчання у Свердловському технічному училищі № 103 Луганської області);
- 01.08.1983 по 19.04.1987 = 3 роки 8 місяців 19 днів (продавець універмагу «Дитячий світ»);
- з 20.04.1987 по 15.11.1987 = 6 місяців 26 днів (догляд за дитиною);
- з 16.11.1987 по 01.08.1990 = 2 роки 8 місяців 15 днів (завод «Протон»);
- з 02.08.1990 по 12.09.1990 = 1 місяць 11 днів (догляд за дитиною);
- з 13.09.1990 по 30.09.1992 = 2 роки 18 днів (продавець магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 »);
- з 01.10.1992 по 26.01.1996 = 3 роки 3 місяця 26 днів (продавець магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 »);
- з 01.02.1996 по 15.08.2000 = 4 роки 6 місяців 15 днів (продавець магазину «Ровенецькая слобода»);
3. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , період перебування її на пенсії по інвалідності з 27.01.2021 (дата призначення пенсії по інвалідності) по 28.11.2024 (дата виповнення 60 років), який складає 3 роки 8 місяців 19 днів;
4. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , період виплати їй допомоги по безробіттю, з 24.04.2008 по 19.02.2009, який складає 9 місяців 26 днів;
5. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати з 29.11.2024 пенсію по інвалідності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на пенсію за віком, відповідно до пункту сьомого абзацу другого частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позову зазначено, що з 2020 року позивач перебуває на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію по інвалідності.
Ухвалою від 31 грудня 2024 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
13.01.2025 року виконання умов ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві відповідач зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримуєте пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). Позивач 02.12.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії.
За наданими документами страховий стаж роботи позивача на момент розгляду заяви складав 21 рік 10 місяців 18 днів, що є недостатнім для переведення на пенсію за віком.
Вимоги зобов`язання здійснити певні дії зобов`язуючого характеру, то відповідно до ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та здійснює її виплату. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення та перерахунку пенсії. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 .
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримуєте пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон України № 1058).
02.12.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії.
Заява позивача та додані до неї документи за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 07 від 09.12.2024 відмовлено позивачці в переведені на інший вид пенсії.

В обґрунтування рішення № 07 від 09.12.2024 відповідач зазначив, що за наданими документами страховий стаж роботи складає 21 рік 10 місяців 18 днів, у зв`язку з чим відмовлено у переведенні на пенсію за віком через відсутність необхідного страхового стажу роботи. Інших вмотивованих висновків рішення не містить.

З урахуванням вищенаведеного позивач зробила висновок, що відповідач не врахував страховий стаж, який мається у трудовій книжці серії НОМЕР_2 та не враховано страховий стаж під час перебування на пенсії по інвалідності, а саме: з 27.01.2021 (дата призначення пенсії по інвалідності) по 28.11. 2024 року (дата виповнення 60 років), який склав 3 роки 8 місяців 7 днів.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у перерахунку пенсії за віком, позивач звернулась до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин та релевантні їм джерела права.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Зазначене у вказаній статті право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно зі статтею 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Статтю 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Так, згідно з пунктом 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 зазначеного Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно з відомостей, які містяться в копії трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , остання працювала:

- з 01.09.1982 по 18.07.1983 = 10 місяців 18 днів (навчання у Свердловському технічному училищі № 103);

- 01.08.1983 по 19.04.1987 = 3 роки 8 місяців 19 днів (продавець універмагу «Дитячий світ»);

- з 20.04.1987 по 15.11.1987 = 6 місяців 26 днів (догляд за дитиною);

- з 16.11.1987 по 01.08.1990 = 2 роки 8 місяців 15 днів (завод «Протон»);

- з 02.08.1990 по 12.09.1990 = 1 місяць 11 днів (догляд за дитиною);

- з 13.09.1990 по 30.09.1992 = 2 роки 18 днів (продавець магазину «Луч»);

- з 01.10.1992 по 26.01.1996 = 3 роки 3 місяця 26 днів (продавець магазину «Луч»);

- з 01.02.1996 по 15.08.2000 = 4 роки 6 місяців 15 днів (продавець магазину «Ровенецькая слобода»);

- з 01.11.2001 по 30.11.2004 = 3 роки 1 місяць (економіст);

- з 01.12.2004 по 14.04.2008 = 3 роки 4 місяця 14 днів (продавець);

- з 24.04.2008 по 19.02.2009 = 9 місяців 26 днів (виплати по безробіттю);

- з 05.05.2009 по 01.07.2013 = 4 роки 1 місяць 28 днів (бухгалтер ТОВ Мобілочка);

- з 02.07.2013 по 30.06.2015 = 2 роки (бухгалтер в ТОВ «Алло»);

- з 01.04.2017 по 31.12.2017 = 9 місяців (бухгалтер за договором);

- з 01.01.2018 по 30.01.2019 = 1 рік 1 місяць (бухгалтер за договором);

- з 21.03.2021 по 28.11.2024 = 3 роки 8 місяців 19 днів (період знаходження на пенсії по інвалідності).

Зауважень до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 відповідач при прийнятті рішення № 07 від 09.12.2024 не зазначив.

Згідно з ч. 1 ст. 9 указаного Закону відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Як свідчать матеріали справи, починаючи з 27.01.2021 позивач отримує пенсію по інвалідності.

Статтею 32 Закону України № 1058 встановлено необхідну тривалість стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб, яким установлено інвалідність, для набуття права на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності.

Абзацем 2 частини 1 цієї статті передбачено, що особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченогостаттею 26цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного вабзаціпершомучастини першої статті 26 цього Закону.

Розміри пенсії по інвалідності, особливості обчислення залежно від групи інвалідності та способу, який особа з інвалідністю ІІ і ІІІ групи може обрати визначені у статті 33 Закону № 1058-IV. Згідно з частиною першою указаної статті пенсія по інвалідності особам з інвалідністю III групи призначається у розмірі 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

У свою чергу, абзацом 8 частини другої статті 33 Закону № 1058-IV визначено, що непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

Отже, особа з інвалідністю ІІІ групи, якій призначена пенсію по інвалідності, вправі обрати способи розрахунку такої пенсії - або у розмірі 50% пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону № 1058-IV, або у розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені статтею 24 Закону № 1058-IV.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

У свою чергу, за правилами абзацу 2 частини першої статті 24 указаного Закону до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Абзацом 1 частини другої статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при обчисленні пенсії по інвалідності (під час її розрахунку за правилами ст. 33 Закону № 1058-IV) до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Суд не приймає посилання відповідача на неможливість призначення позивачу пенсії у розмірі пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу, оскільки відповідач у рішення від 09.12.2024 року № 07 не зазначив підстав відсутності необхідного страхового стажу.

Отже, Головне управлінням Пенсійного фонду України у Одеській області доказів на підтвердження обґрунтованості прийнятого рішення від 09.12.2024 року № 07, суду не надав.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вищезазначене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, та з урахуванням положень ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Одеській області від 09.12.2024 року № 07

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги в частині визнання противоправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до пункту сім абзацу другого частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 29.11.2024 року не підлягають задоволенню.

Суд, оцінюючи допустимість трудової книжки позивача НОМЕР_2 , як доказу в підтвердження його страхового стажу, враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства.

Слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірних періодів роботи позивача та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що відповідач протиправно не взяв до уваги дані трудової книжки НОМЕР_2 при визначенні позивачу страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Таким чином, виходячи викладене, суд вважає протиправним неврахування Головним управління Пенсійного фонду України у Одеській області період навчання, періоду роботи позивача відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 та період перебування її на пенсії по інвалідності з 27.01.2021 (дата призначення пенсії по інвалідності) по 28.11.2024 (дата виповнення 60 років), тому ці періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Європейський суд з прав людини Рішенням у справі «Круслена» від 24 квітня 1990 року зазначив, що «закон, який надає дискреційне право, має визначати межі здійснення такого права, хоча докладні правила та умови мають міститися в нормах субстантивного права. Проте надання законом виконавчій владі, чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права. Отже, закон має досить чітко визначати межі будь-яких таких повноважень, наданих компетентним органам, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання».

Відповідно до п. 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5, визначено наступне поняття дискреційних повноважень. Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може і ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавча встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу і верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

При таких обставинах по цій справі суд не може перебирати повноваження Пенсійного фонду саме щодо призначення позивачу пенсії.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 1 статті 5 та пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

З практики Європейського суду з прав людини слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Враховуючи той факт, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, суд зроби висновок, що належним способом захисту прав позивача, буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 02.12.2024 № 4264 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, з урахуванням висновків суду.

Частиною 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню судом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що на підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

При зверненні до суду позивачем сплачено суду судового збору у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією № 8466-7348-1418-0677 від 29.12.2024 року.

Отже, оскільки задоволено основну позовну вимогу позивача, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 968,96 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (Одеська область, м. Одеса, вул. Канатна, 83, 65012, ), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Одеській області від 09.12.2024 року № 07.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1982 по 18.07.1983, періоду роботи позивача відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 та період перебування її на пенсії по інвалідності з 27.01.2021 (дата призначення пенсії по інвалідності) по 28.11.2024 (дата виповнення 60 років).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2024 № 4264 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні та зарахованих цим судовим рішенням періодів служби позивача.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (Одеська область, м. Одеса, вул. Канатна, 83, 65012, ) сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук